ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року м.Херсон

Номер справи: 648/2776/20
Номер провадження: 22-ц/819/733/21

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого (суддя-доповідач)	Ігнатенко П.Я.,	
суддів:	Воронцової Л.П.,	
  	Полікарпової О.М.,	

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Білої Тетяни Володимирівни, яка діє від імені ОСОБА_1 , на рішення Білозерського районного суду Херсонської області у складі судді Рибас А.В. від 18 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Біла Тетяна Володимирівна, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Женева», третя особа – приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-
В С Т А Н О В И В:
18 січня 2021 року Білозерський районний суд Херсонської області ухвалив у зазначеній справі рішення, яким позов представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія ЖЕНЕВА», третя особа – Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню – задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №12369 від 16.07.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирським міським нотаріальним округом Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія ЖЕНЕВА» заборгованості в загальній сумі 73285 грн. 66 коп.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія ЖЕНЕВА» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривня 20 коп.
07 лютого 2021 року адвокат Біла Т.В. подала заяву про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що в резолютивній частині рішення немає висновку щодо вимог про розподіл витрат на правову допомогу, хоча в його мотивувальній частині є посилання на відмову у задоволенні вимог про розподіл витрат на правову допомогу без аналізу вимог щодо гонорару адвоката у разі отримання позитивного для клієнта судового рішення.
До заяви про ухвалення додаткового рішення подано додатково звіт №3 про виконану роботу адвоката на стадії ухвалення додаткового рішення на суму 2000 грн.
Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 11 лютого 2021 року у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, - відмовлено.
Адвокат Біла Тетяна Володимирівна, яка діє від імені ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 18 січня 2021 року в частині відмови в задоволенні вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 5200 грн., витрати на правничу допомогу за отримання судового рішення у даній справі в сумі 10000 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн відповідно до звіту № 3 про виконану роботу від 29.01.2021 року (на стадії ухвалення додаткового рішення), витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 4800 грн. відповідно до звіту № 4 від 19.02.2021 року.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та оскарження рішення суду в частині розподілу судових витрат, згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на вказане рішення суду першої інстанції підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання. 
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 18 січня 2021 року суду в межах доводів апеляційної скарги в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Встановивши що позивачем не підтверджено документально здійснення фактичної оплати заявлених витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині відшкодування витрат на правову допомогу.
Колегія судів не погоджується з таким висновком.
Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті (щодо розміру витрат) суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 та ч.8 ст.141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судому складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), зазначив, що відшкодування судових витрат передбачає встановлення їх реальності, необхідності та розумності їх розміру.
У справі «Георгуліс та інші проти Греції» (Georgoulis and others v. Grece) Європейський суд з прав людини, пославшись на наведену вище справу «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), зазначив, що згідно з його практикою, відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, більше того, розумний характер їх розміру.
З матеріалів справи вбачається, що 04.09.2020 року між ОСОБА_1 та адвокатом Білою Т.В. укладено договір № 12-пд/2020 про надання правничої допомоги, відповідно до якого у разі надання правничої допомоги у суді оплата послуг адвоката проводиться протягом трьох робочих днів після набрання судовим рішенням законної сили (п.4.3 договору)(а.с.8-9).
Згідно додаткової угоди від 04.09.2020 року до зазначеного вище договору розмір гонорару адвоката за отримання судового рішення про задоволення позову становить 10 000 грн. (а.с.10).
Звіти №№ 1,2 про виконану роботу за договором № 12-пд/2020 підписані ОСОБА_1 та адвокатом Білою Т.В. містять опис послуг та їх вартість, зокрема, згідно звіту № 1: складання позовної заяви (2 години) – 1600 грн., складання заяви про забезпечення позову (0,5 години) – 400 грн., складання заяви про стягнення витрат на правничу допомогу (1 година) – 800 грн., всього - 2800 грн.; відповідно до звіту № 2: усна консультація (0,5 години) – 400 грн., складання заяви про доповнення позову (2 години) – 1600 грн., складання заяви про розподіл витрат на правничу допомогу – 400 грн. (0,5 години), всього 2400 грн. (а.с.12,41).
Надані документи та ордер про надання правової допомоги є належними і допустимими доказами, які доводять виконання адвокатом робіт та послуг, зазначених у переліку та обов`язок, що виник по їх оплаті у передбачені договором строки.
Разом з тим, у звіті №1 зазначено про складання заяви про стягнення витрат на правничу допомогу (1 година) – 800 грн., відповідно у звіті №2 зазначено складання заяви про розподіл витрат на правничу допомогу (0,5 години) – 400 грн. При цьому, вказані заяви однакового змісту, що вказує на невідповідність у розрахунках вартості послуг.
Окрім того, заявлена в суді першої інстанції загальна сума витрат на правову допомогу 15200 грн., на яку претендує позивач, становить більше 20% відсотків ціни позову.
У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97).
З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. 
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року, справа №640/18964,/17.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ст.ст.133,137 та 141 ЦПК України, згідно яких витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Разом з тим, наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 19.11.2020 року в справі № 734/2313/17.
У зв`язку з чим, з урахуванням заяви відповідача про завищений розмір витрат на правничу допомогу та їх неспівмірність, складності справи, виконаних адвокатом робіт, часу витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт з відповідача на користь позивача частково підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені витрати на правову допомогу в суді першої інстанції на загальну суму 15200 грн. підлягають частковому відшкодуванню позивачу з урахуванням розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи і враховуючи практику ЄСПЛ щодо «гонорару успіху», всього до стягнення підлягає 4500 грн.
На підставі викладеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції – в частині відмови у задоволенні вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу скасуванню з ухвалення в цій частині нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу понесених в ході розгляду справи в суді першої інстанції в сумі 4500 грн.
В частині вимог викладених в апеляційній скарзі про стягнення 2000 грн., - витрат на правову допомогу згідно звіту №3, судова колегія дійшла таких висновків.
Звіт № 3 про виконану роботу за договором № 12-пд/2020 з описом робіт на суму 2000 грн. стосується адвокатських послуг щодо ухвалення додаткового рішення. Такий звіт до ухвалення рішення судом першої інстанції не подавався та не оцінювався. Звіт №3 наданий суду першої інстанції разом із заявою про ухвалення додаткового рішення, однак у задоволенні вимог про стягнення витрат за цим звітом, - відмовлено ухвалою від 11 лютого 2021 року і ця ухвала не оскаржується. 
Отже, в межах доводів апеляційної скарги та предмета оскарження – рішення від 18.01.2021 року, при ухваленні якого звіт №3 не був поданий, оскільки стосується адвокатських послуг по подачі заяви про ухвалення додаткового рішення вчинених після ухвалення оскарженого рішення і відмова у задоволенні цих вимог викладена в ухвалі від 11 лютого 2021 року не оскаржується, вимоги про стягнення 2000 грн. задоволенню не підлягають.
В частині заявлених вимог щодо розподілу витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, скаржником надано звіт № 4 про виконану роботу за договором № 12-пд/2020 з описом робіт на суму 4800 грн: аналіз ухвали суду від 11.02.2021 року – 400 грн, усна консультація – 400 грн, складання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження – 800 грн, складання апеляційної скарги – 3200 грн. 
Враховуючи принцип розумності, докази несення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, їх співмірність, та пропорційно задоволеним вимогам, судова колегія дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги в цій частині в сумі 1500 грн.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Білої Тетяни Володимирівни, яка діє від імені ОСОБА_1 , - задовольнити частково.
Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 18 січня 2021 року скасувати в частині відмови у задоволенні вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Женева» на користь  ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Женева» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 коп., понесені на стадії апеляційного розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Головуючий П.Я.Ігнатенко 

Судді: Л.П.Воронцова

О.М.Полікарпова