ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/612/21 Справа № 183/1312/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гузоватий О. І. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 травня 2021 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2021 року, якою 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 50 неоподатковуваних доходів громадян, тобто у сумі 850 грн. та звільнено від сплати судового збору на підставі п. 12 ст. 5 Закону України “Про судовий збір”,
       
       за участю:
       особи, що притягується 
       до адміністративної відповідальності         ОСОБА_1 ,
       захисника особи, що притягується 
       до адміністративної відповідальності         ОСОБА_2 ,
       прокурора                                        Чиніна Д.Ю.,
               
ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2021 року майор ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника служби радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 , тобто будучи військовою посадовою особою Збройних Сил України, а відтак суб`єктом декларування, згідно з пп. «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин подав декларацію військової посадової особи Збройних Сил України, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави (перед звільненням) за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (01 січня 2018 року - 06 квітня 2018 року) лише 31 січня 2021 року о 14.00 год., тобто поза межами 20-ти денного строку, встановленого законодавством, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати та провадження закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
       Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги зазначає, що його перебування на військовій штатній посаді як військовослужбовця військової служби за контрактом старшого офіцерського складу не змінює його статусу як військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, а тому відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України “Про запобігання корупції” обов`язок подавати декларацію на нього не розповсюджується.
       Суд апеляційної інстанції, заслухавши учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
       Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване, законне рішення.
       Суд першої інстанції розглядаючи матеріали справи цих вимог закону не дотримався, а тому висновки про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є безпідставними.
       Вирішуючи справи цієї категорії місцевий суд повинен був керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
       Згідно рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема, з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.
       Так, для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідним є встановлення несвоєчасності подання декларації, тобто подання поза строком, визначеним законом.
       Частиною 1 ст. 45 Закону України “Про запобігання корупції” визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобов`язані подати декларацію, зокрема є формулювання «щорічно до 1 квітня». Разом з тим у випадках, передбачених ч. 2 ст. 45 Закону, тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі.
       Отже, відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.
       Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 мав подати декларацію за період, не охоплений раніше поданими деклараціями при звільненні, однак у протоколі не зазначено, яким нормативно-правовим актом передбачено саме термін подачі декларації при звільненні.
       В постанові суд першої інстанції вийшов за межі протоколу та вказав на порушення ОСОБА_1 роз`яснень щодо заповнення декларацій, наданих Національним агентством з питань запобігання корупції.
        Разом з тим, Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції №1 від 13 лютого 2020 року «Про роз`яснення щодо застосування окремих положень Закону України "Про запобігання корупції"» стосовно заходів фінансового контролю», де зазначено, що декларація суб`єкта декларування, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається не пізніше 20 робочих днів з дня такого припинення, носить рекомендаційний характер та не містить нових правових норм. 
       Отже, Національне агентство з питань запобігання корупції не має повноважень на видання нормативно-правових актів, які встановлюють нові чи додаткові норми в порівнянні із положеннями Закону України “Про запобігання корупції”, зокрема, і щодо визначення терміну подання декларації згідно з ч. 2 ст. 45 цього Закону, який визначення такого строку не містить, а тому оскільки Закон має вищу юридичну силу в порівнянні з рішенням центрального органу виконавчої влади, відсутність чіткості, точності і передбачуваності положень Закону в зазначеній частині, на переконання суду, не може бути усунуто шляхом видання відповідним державним органом підзаконних нормативно-правових актів, наданням роз`яснень з відповідних питань, які не відповідають положенням вказаного Закону, у зв`язку з чим є обґрунтованими доводи апеляційної скарги в цій частині.
       Враховуючи викладене в справі підлягають застосуванню положення ст. 62 Конституції України, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
       У зв`язку з вищевикладеним апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закриттю відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - задовольнити.
Постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - скасувати та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя Дніпровського
       апеляційного суду                          С.І.Крот