УХВАЛА

14 червня 2021 року 
м. Київ

справа № 817/1550/16

адміністративне провадження № К/9901/19715/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської  О.Р., 
перевіривши касаційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від     26 серпня 2020 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року в справі №817/1550/16 за позовом начальника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Іщук Наталії Володимирівни до Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, начальника Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Смачило Іванни Василівни про визнання протиправною бездіяльності, стягнення винагороди, стягнення  матеріальної та моральної шкоди,
УСТАНОВИВ:
Начальник Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої  служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Іщук Наталія Володимирівна (далі - Іщук Н.В.) звернулася до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі - ГТУЮ у Рівненській області), начальника Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Смачило Іванни Василівни (далі - начальник ГТУЮ у Рівненській області Смачило І.В.), у якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просила:
- визнати протиправною бездіяльність щодо виконання вимог Порядку виплати та розмірів винагород державному виконавцю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2015 №126, та виплати винагороди державного виконавця в сумі 84 515,22 грн; 
- стягнути невиплачену винагороду державного виконавця за забезпечення своєчасного виконання виконавчих документів в повному обсязі в сумі 84 515,22 грн; 
- стягнути матеріальні збитки, завдані невиплатою заробітку (винагороди державного виконавця), який підлягає включенню у розрахунок допомоги по вагітності та пологах у сумі 44 556,12 грн; 
- стягнути моральну шкоду в сумі 50000,00грн.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року, позов задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність начальника ГТУЮ у Рівненській області Смачило І.В. щодо невиконання нею вимог Порядку виплати та розмірів винагород державному виконавцю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2015 №126, та невиплати начальнику Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Рівненській області Іщук Н.В. у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2015 №126, винагороди державного виконавця у сумі 78292,04 грн;
- стягнуто з ГТУЮ у Рівненській області на користь ОСОБА_1 винагороду державного виконавця у сумі 78292,04 грн;
- стягнуто з ГТУЮ у Рівненській області на користь ОСОБА_1 матеріальні шкоду у сумі 6391,42 грн;
- стягнуто з ГТУЮ у Рівненській області на користь ОСОБА_1  моральну шкоду в сумі 10000,00 грн.
25 травня 2021 року до Верховного Суду надіслано касаційну скаргу ГТУЮ у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від  26 серпня 2020 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року в справі №817/1550/16.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про необхідність її повернення з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. 
У касаційній скарзі скаржник посилається на те, що підставою касаційного оскарження судових рішень є відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Водночас скаржником не наведено, щодо якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Доводи скаржника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами попередніх інстанцій, що виключає можливість їх перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Частиною першою статті 341   КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Ураховуючи те, що скаржником не обґрунтовано передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судового рішення у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
За таких обставин відсутні підстави для вирішення питання про зупинення виконання судового рішення.
Керуючись статтями  248, 328, 334, 341, 332, 341 КАС України,  Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року в справі №817/1550/16 повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя:                                                                                    О.Р. Радишевська