ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

08 червня 2021 року                                          м. Чернівці
Справа №727/11313/18
Чернівецький апеляційний суд у складі суддів судової палати у цивільних справах:
             головуючого Владичана А.І. 
          суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б., 
секретар Тодоряк Г.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору недійсним, укладеним під впливом обману, визнання недійсним договору іпотеки, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 квітня 2021 року (головуючий у 1-й інстанції Смотрицький В.Г.),-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору недійсним, укладеним під впливом обману, визнання недійсним договору іпотеки.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 01.07.2008 року між нею та ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», укладено кредитний договір №30/011-П/08/Д.
Відповідно до умов договору, банк надав їй кредит на придбання нежитлової нерухомості: нежиле приміщення 3-4 цокольного поверху в житловому будинку літ.А, загальною площею 19,20 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 ; виділене в натурі нерухоме майно – підвальне приміщення в житловому будинку літ.А, яке складається з приміщень: 2-1 площею 22,90 кв.м., 2-2 площею 11,30 кв.м., 2-3 площею 3,2 кв.м., 2-4 площею 1,7 кв.м., 3-1 площею 10,8 кв.м., загальною площею 49,90 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 , в сумі 40 000 доларів США терміном до 30.06.2023 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 14,3% річних.
___________________________________________________________________
Провадження 22ц/822/624/21 
В забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору 01.07.2008 року між сторонами укладено договір іпотеки на умовах, визначених в п.2.1. та п.2.2. кредитного договору.
Відповідно до п.3.1.1. кредитного договору, банк зобов`язався відкрити позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_1 і рахунок погашення заборгованості по кредиту, процентів за його використання та всіх комісійних платежів, передбачених цим договором №373930260308.840(980) та видати кредит з позичкового рахунка шляхом: перерахування на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_2 , відкритий в ВАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320478 (п.3.1.1.2. договору).
02.03.2009 року між нею та відповідачем укладено додаткову угоду №1, згідно з умовами якої, банком відкрито позичальнику рахунок № НОМЕР_3 (980) для погашення заборгованості по кредиту, процентів та всіх комісійних платежів та визначено черговість для оплати простроченої суми платежів.
Згідно укладеної додаткової угоди №2, від 03.03.2009 року, у разі невиконання позичальником зобов`язань за договором та/або в день купівлі іноземної валюти за заявкою позичальника на валютному аукціоні НБУ списувати на користь банку з поточних рахунків позичальника № НОМЕР_2 у відділенні №30 ВАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320478 та № НОМЕР_4 у відділенні №30 ВАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320478, належні до сплати комісії, проценти, пеню, а також суму заборгованості по кредиту, будь-яку іншу заборгованість, що виникла згідно умов цього договору, в тому числі всі видатки, здійснені банком під час виконання умов дійсного договору.
До березня 2015 року умови договору виконувалися належним чином, однак з того часу, у зв`язку з фінансовою ситуацією в її сім`ї, вона перестала сплачувати кошти по договору, внаслідок чого виникла заборгованість.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20.11.2015 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 14.01.2016 року, позов банку до неї про стягнення заборгованості залишено без розгляду.
Під час підготовки до вищезазначеної справи, нею замовлено розрахунок спеціаліста, згідно з результатами якого виявлено розбіжності у абсолютному значенні подорожчання кредиту на суму 1476,30 доларів США, у реальній відсотковій ставці на 0,54%, процентах за користування кредитними коштами на 136,31 доларів США, у інших платежах в тому числі на користь третіх осіб на суму 1339,99 доларів США.
20.10.2015 року їй став відомий факт наявних порушень зі сторони банку.
Розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної відсоткової ставки згідно з кредитного договору №30/011-П/08/Д встановлено, що відповідно до умов кредитного договору №30/011-П/08/Д від 01.07.2008 року та додатку №1 до кредитного договору сукупна вартість кредиту складає 90016,06 доларів США, а реальна процентна ставка становить 18,04%.
Також, в даному дослідженні проведено порівняння сукупної вартості кредиту, зазначеної банком у додатку №1 до кредитного договору переведеної в гривні за курсом НБУ станом на дату видачі кредиту, де сукупна вартість кредиту в національній валюті складає 1252969,31 грн., а реальна процентна ставка становить 41,74%.
Під час укладення договору, банк не надав їй об`єктивну, повну та достовірну інформацію про умови, які є істотними для такого виду договорів, а також те, що банк в умовах кредитного договору приховав значення реальної процентної ставки та фактичне значення подорожчання кредиту, процентів та інших платежів, які суттєво відрізняються від тих, які були обумовлені сторонами під час підписання договору.
Зміст та умови кредитного договору та договору іпотеки розроблені безпосередньо відповідальними працівниками банку, а тому вона була позбавлена фактичної можливості вносити зміни до змісту кредитного договору, і при його укладенні мала можливість погодитись лише на ті умови, які були запропоновані банком щодо істотних умов договору та відсоткової ставки.
Аналіз спірного кредитного договору та додаткових угод №1 та №2 до нього свідчить про те, що в їх змісті відсутні встановлені законодавством обов`язкові умови, які необхідні для їх укладення, а саме: не встановлено умов надання кредиту, зокрема про можливі настання валютних ризиків для позичальника; не встановлено, не розкрито та є відсутніми обов`язкові умови щодо основних економічних і правових вимог виникнення іпотечного боргу, шляхом оприлюднення їх у письмовій формі, ще до укладення такого договору; не встановлено інфляційного застереження та відсутні належні дані і відомості, відносно досягнутої домовленості, про розрахунки індексації інфляційних втрат вартості предмету іпотеки та збереження її реальної вартості.
Кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки відповідачем не були встановлені та не були розкриті вищевказані обов`язкові відомості, а сторонами договору не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору.
Банк скористався тим, що їй об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, а банк в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав їй відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в змісті кредитного договору.
Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК України, недійсне зобов`язання не підлягає задоволенню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом, у зв`язку з чим необхідно визнати недійсним і договір іпотеки від 01.07.2008 року.
Просила визнати порушеним її право, як споживача фінансових послуг; визнати недійсним кредитний договір №30/011-П/08/Д від 01.07.2008 року, визнати недійсним договір іпотеки від 01.07.2008 року, судові витрати покласти на відповідача.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 квітня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , відмовлено. 
     Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки в описовій частині рішення відсутній повний виклад показів свідка ОСОБА_2 , та відсутня мотивація неврахування таких показів, що призвело до помилкового висновку суду про те, що відповідачем при укладенні кредитного договору було надано позивачці інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Крім того, висновок експерта №2703-19 від 01.10.2019 року також залишився поза увагою суду, як і покази допитаного в якості свідка експерта ОСОБА_3 , який підтвердив свій висновок. 
Також зазначає, що при першочергових перемовинах по договору та у проекті даного договору від 26.06.2008 року йшла мова про відсоткову ставку 14% річних, комісія за відкриття позичкового рахунку – 1%, та ануітентну форми оплати. Вже після підписання договору 01.07.2018 року з`ясувалося, що ставка стала 14,3% річних, комісія за відкриття позичкового рахунку – 2%, у зв`язку із чим нею подана скарга на дії працівників банку, однак дані обставини судом не взяті до уваги.
Згідно додатку №1 до спірного кредитного договору від 01.07.2008 року реальна процентна ставка становить 17,50%, абсолютне значення подорожання кредиту 48539,76 доларів США, що відрізняється від розрахунку, що міститься у висновку експерта, яким встановлено, що реальна процентна ставка становить 17,63%, абсолютне значення подорожчання кредиту 48920,41 доларів США.
Таким чином банком не було надано повну та правдиву інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, тому висновок суду є помилковим.
Вказує, що ненадання споживачу перед укладенням кредитного договору та потім в самому договорі правдивої інформації, передбаченої Правилами №168, зазначення в додатку №1 до кредитного договору сукупної вартості кредиту, що не відповідає дійсності та порядку її розрахунку є умислом з боку банку, а не помилкою чи випадковістю. Доказом факту обману з боку відповідача є висновок експерта №2703-19 від 01.10.2019 року, та аналогічні справи, які розглядалися судами, де позивачами також вказано про введення їх в оману при укладенні кредитних договорів 2006-2007 років.
Таким чином, має місце систематичне ненадання банком інформації клієнтам, в порядку Правил №168 та систематичне повідомлення неправдивих відомостей сукупної вартості кредиту в умовах договору по всій країні, що також свідчить про відсутність в діях банку помилки а існує наявність умислу та певної практики банку щодо укладення споживчих кредитних договорів. 
Просить скасувати рішення суду першої інстанції, з постановленням нового судового рішення яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. 
У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ АТ «Укргазбанк» не погоджується із вимогами та твердженнями апелянта вважаючи їх безпідставними, надуманими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.
Посилається на те, що одночасне застосування положень статей 229,230 ЦК України (правові наслідки вчинення правочину під впливом та обману), а також статей 11,18 ЗУ «Про захист прав споживачів» , як підстав для визнання недійсним договору є неправильним оскільки вони є взаємовиключними.
Умови кредитного договору повністю відповідають вимогам ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», так як банком було запропоновано позичальнику для підписання кредитного договору та додатку №1 до даного договору, у яких детально розписано всі істотні умови договору, в тому числі, інформацію щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту тощо, які було підписано ОСОБА_1 без жодних застережень.
Апелянтом не вказано на жодний, не передбачений договором, платіж і такого платежу не встановлено висновком експерта №27/03-19 від 01.10.2019 року, натомість згідно із вказаним висновком, розбіжність у реальній процентній ставці та абсолютному значенні здорожчання кредиту виникла за рахунок страхових платежів, які жодним чином не сплачуються на користь банку – кредитодавця, а в користь страхової компанії.
Крім того, апелянт отримала кредитні кошти, здійснювала погашення кредиту протягом 7 років, тобто погодилася з усіма істотними умовами договору і тривалий час їх виконувала. Будь-яких додаткових вимог щодо умов спірного договору, як до його укладення так і під час його дії, апелянтом заявлено не було. Вона не зверталася із заявою до банку про внесення змін до умов договору, які вона вважає не справедливими, не пропонувала свої умови та не вказувала на відсутність будь-яких умов. Подання скарги на дії працівника банку від 01.07.2008 року свідчить лише про прохання притягнути співробітника банку до дисциплінарної відповідальності та покращити умови обслуговування і жодним чином не є заявою про внесення змін чи доповнень або розірвання кредитного договору.
Також апелянтом не доведено обставини, що кредитний договір було вчинено під впливом помилки й обману, не вказано на обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину, не доведено, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином.
Разом з тим, клопотання експерта ОСОБА_3 про надання додаткових матеріалів від ОСОБА_1 необхідних для надання висновку, було задоволено частково, відтак висновок експерта є неповним, а тому також не є, та не може бути належним та допустимим доказом у справі, а інформація викладена у ньому, не може бути взята до уваги при розгляді даної цивільної справи. 
Щодо посилань апелянта про не врахування судом свідчень свідка ОСОБА_2 то такі є безпідставними, оскільки в тексті рішення суду першої інстанції викладено зміст його пояснень. Крім того, в будь-якому випадку його пояснення стосуються обставин, що передували укладенню кредитного договору, та не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.
Просить відмовити в задоволення апеляційної скарги та залишити в силі оскаржуване рішення суду першої інстанції, застосувати строк позовної давності.
У поданих до суду додаткових поясненнях ОСОБА_1 посилаючись на практику Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, згідно якої судом задоволено аналогічний позов та застосовано наслідки недійсності правочину, оскільки в наведеній справі №667/3659/15-ц, судам для підтвердження факту оману достатньо було висновку експерта, показники якого не співпали з умовами кредитного договору, що свідчило про недобросовісну підприємницьку практику банку, та просить врахувати дану практику при розгляді вказаної справи. 
      Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, колегія вважає, що апеляційна скарга на рішення суду підлягає відхиленню, враховуючи  наступне. 
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.
Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції відповідає.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог так як відповідачем при укладенні кредитного договору було надано позивачці необхідну інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту обману, наявності обставин, щодо яких її було введено в оману.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Судом встановлено, що 01.07.2008 року між позивачкою ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариства акціонерний банк «Укргазбанк», укладено кредитний договір №30/011-П/08/Д (т.1 а.с.14-17) та підписано додаток №1 (т.1 а.с.32-35).
Відповідно до п.1.1. договору, банк надав позичальнику кредит в сумі 40000 доларів США на строк з 01.07.2008 року по 30.06.2023 року, зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 14,3% річних.
Згідно з п.1.5. договору, кредит надавався на придбання нежитлової нерухомості: нежиле приміщення 3-4 цокольного поверху в житловому будинку літ. А, загальною площею 19,20 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 ; виділене в натурі нерухоме майно – підвальне приміщення в житловому будинку літ. А, яке складається з приміщень: 2-1 площею 22,90 кв.м., 2-2 площею 11,30 кв.м., 2-3 площею 3,2 кв.м., 2-4 площею 1,7 кв.м., 3-1 площею 10,8 кв.м., загальною площею 49,90 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 .
01.07.2008 року між сторонами в забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору укладено договір іпотеки на умовах, визначених в п.2.1. та п.2.2. кредитного договору (т.1 а.с.18-25).
Відповідно до п.3.1.1. кредитного договору, банк зобов`язався відкрити позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_1 і рахунок для погашення заборгованості по кредиту, процентів за його використання та всіх комісійних платежів, передбачених цим договором №373930260308.840(980).
02.03.2009 року між позивачкою та відповідачем укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору від 01.07.2008 року, згідно з умовами якої банком відкрито позичальнику рахунок № НОМЕР_3 (980) для погашення заборгованості по кредиту, процентів за його використання та всіх комісійних платежів, передбачених кредитним договором, та визначено черговість для оплати простроченої суми платежів.
03.03.2009 року між позивачкою та відповідачем укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору від 01.07.2008 року, згідно з умовами якої у разі невиконання позичальником зобов`язань за дійсним договором та/або в день купівлі іноземної валюти за заявкою позичальника на валютному аукціоні НБУ списувати на користь банку з поточних рахунків позичальника № НОМЕР_2 у відділенні №30 ВАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320478 та № НОМЕР_4 у відділенні №30 ВАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320478, належні до сплати комісії, проценти в разі настання строку платежу, пеню за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, а також суму заборгованості по кредиту, будь-яку іншу заборгованість позичальника, що виникла згідно умов цього договору, в тому числі всі видатки, здійснені банком під час виконання умов дійсного договору.
Відповідно до вимог частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що під час укладення договору банком не надано їй об`єктивної повної та достовірної інформації про умови договору, що вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, що є порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів».
Колегія суддів вважає, що такі доводи апелянта є необґрунтованими та безпідставними враховуючи наступне. 
Частинами 1 та 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може  бути  одержаний; варіанти  повернення  кредиту, включаючи  кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.
Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.
Пункти 1.1.-1.4., 3.3.-3.6. кредитного договору містять наступні умови: мета надання кредиту; сума кредиту; строк, на який надається кредит; розмір процентів за користування кредитом; розмір плати за управління кредитом; розмір щомісячного платежу на погашення кредиту, сплати відсотків та інших передбачених договором платежів (а.с.14 т.1).
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що банком було запропоновано позичальнику для підписання кредитного договору та додатку №1 до нього, у яких детально розписано всі істотні умови договору, в тому числі, інформацію щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту тощо, які були підписані ОСОБА_1 без жодних застережень.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що наведене свідчить про те, що відповідачем при укладенні кредитного договору було надано позивачці необхідну інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту.
Доводи апеляційної скарги щодо ненадання їй правдивих відомостей про відсоткову ставку в розмірі 14,3% та комісії за відкриття позичкового рахунку –№2% спростовуються викладеними в пунктах 1.1., 1.3 кредитного договору №30/011-П/08/Д від 01.07.2008 року, умов договору, де саме такі розміри відсотків зазначені, та своїм підписом на кожній із сторінок кредитного договору позичальник ОСОБА_1 погодилася із його умовами, підписавши їх.
Тобто, умови кредитного договору повністю відповідають вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо умов договору про надання споживчого кредиту, оскільки в ньому чітко закріплено всі платежі, які повинен позичальник сплатити банку.
Щодо посилань в апеляційній скарзі про те, що їй при укладенні кредитного договору бракувало необхідних знань для здійснення правильного вибору при його підписанні, і вона була введена в оману працівниками банку при отриманні кредитних послуг щодо істотних умов договору, то колегія суддів сприймає їх критично та спростовує наступним.
Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5-6 статті 203 цього Кодексу.
За положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.
ОСОБА_1 була належним чином ознайомлена з умовами кредитування та отримала кредит саме на таких умовах, які вважала прийнятними для себе, і мала об`єктивну можливість здійснити оцінку запропонованих умов кредитування та здійснити свідомий вибір щодо укладення чи не укладення кредитного договору на запропонованих банком умовах. Апелянт ознайомилася з умовами кредитного договору з додатками, прийняла дані умови погодившись із ними, що засвідчила своїм підписанням всіх перелічених документів отже мала об`єктивну можливість дізнатися про порушення будь-яких своїх прав.
Разом з тим колегія суддів зазначає, що кредитний договір було укладено в липні 2008 року, умови якого ОСОБА_1 виконувалися до 2015 року, тобто протягом семи років, що свідчить про погодження позичальника із істотними умовами договору, які тривалий час виконувала.
Як вбачається із матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 сама зазначила, що у зв`язку із фінансовою ситуацією у сім`ї, вона перестала сплачувати кошти по договору, внаслідок чого виникла заборгованість (т.1 а.с.3), що свідчить про фінансову неспроможність апелянта в подальшому виконувати умови договору, а не про наявність обставин, які б давали підстави визнавати недійсним правочин.
Крім того, будь-яких додаткових вимог щодо умов спірного договору, як до його укладення, так і під час його дії, апелянтом заявлено не було. Матеріали справи не містять доказів, які б підтвердили про спроби апелянта звертатися із заявами до банку про внесення змін до договору, які вона вважає незаконними, не пропонувала своїх умов та не вказувала на відсутність будь-яких умов. Пунктами 3.4.3, 3.4.4. кредитного договору передбачено право позичальника протягом 14 днів відкликати свою згоду на укладення кредитного договору шляхом оформлення письмового повідомлення. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі позичальнику примірника цього договору. Однак даним правом апелянт не скористалася, та тривалий час виконувала умови кредитного договору.
Разом з тим, колегія суддів погоджується із позицією банку, що факт подання ОСОБА_1 скарги на дії працівника банку від 01.07.2008 року свідчить лише про прохання притягнути співробітника банку до дисциплінарної відповідальності та покращити умови обслуговування, і жодним чином не свідчить про незгоду позичальника із умовами кредитного договору, та не являється заявою про внесення змін та/або розірвання кредитного договору.
На спростування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо введення її в оману при отриманні кредитних послуг, то колегія суддів зазначає, що правові наслідки вчинення правочину під впливом помилки й обману передбачені статтями 229,230 ЦК України. Тобто, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.
Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.
Однак, апелянтом не наведено жодних доказів, на підтвердження введення її оману під час укладення кредитного договору, не вказано на обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчинення нею правочину, не доведено що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином, не вказано та не доведено, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.
На підставі наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність доказів, які б свідчили про факт обману чи наявності обставин, щодо яких позичальника введено в оману відповідачем.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Згідно частиною 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі що судом першої інстанції не описано покази свідка ОСОБА_2 , та не врахування їх судом при винесенні оскаржуваного рішення, оскільки в тексті рішення суду першої інстанції викладений зміст пояснень свідка ОСОБА_4 , однак такі пояснення не підтверджують підстав позову позичальника, а стосуються обставин, що передували укладенню кредитного договору та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Щодо доводів апелянта про розбіжність у реальній процентній ставці, що підтверджено висновком експерта №27/03-19 від 01.10.2019 року, не свідчить про введення в оману позичальника щодо реальної відсоткової ставки, а як вбачається із вказаного висновку розбіжність у реальній процентній ставці та абсолютному значенні подорожчання кредиту виникла за рахунок страхових платежів, які не сплачуються на користь банку, а зараховуються на користь страхової компанії. Тому будь-які порушення Закону України «Про захист прав споживачів» в даному випадку відсутні.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що апелянт була ознайомлена з усіма істотними умовами кредитного договору, про що свідчить проставлений нею підпис на кожному аркуші договору про жодні несправедливі умови апелянтом не було заявлено ні до укладення спірного договору ні під час його дії, правом відкликати згоду на укладення кредитного договору ОСОБА_1 не скористалася, протягом тривалого часу виконувала умови договору, жодних конкретних несправедливих умов кредитного договору апелянтом не наведено та не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними. Залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00№23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстави для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та порушено норми процесуального права.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Дата складання повного тексту постанови 16 червня 2021 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк