СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2021 р.                                                                 Справа № 922/2985/20  

Колегія суддів у складі: 
головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Здоровко Л.М. , суддя  Плахов О.В. 
за участі секретаря судового засідання    Перікової К.В.
за участі представників учасників справи:
позивача – Прасолов І.В., свідоцтво № 1920 від 15.04.2015
відповідача - Чайковська А.В., договір від 08.03.2021; ордер №1043004 від 10.03.2021
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення EаsyCon апеляційну скаргу Профспілки працівників і студентів Харківського торговельно-економічного коледжу Київського національного торговельно-економічного університету, м. Харків (вх. №524 Х/2) 
на рішення Господарського суду Харківської області від 12.01.2021 у справі №922/2985/20 (суддя Суслова В.В., повний текст рішення складено 15.01.2021)
за позовом Профспілки працівників і студентів Харківського торговельно-економічного коледжу Київського національного торговельно-економічного університету, м. Харків 
до Київського національного торговельно-економічного університету, м. Київ 
3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерство освіти і науки України,  м. Київ 
про визнання протиправним та скасування наказу,-

ВСТАНОВИЛА: 

У вересні 2020 року Профспілка працівників і студентів Харківського торговельно-економічного коледжу Київського національного торговельно-економічного університету (далі  Профспілка ХТЕК КНТЕУ) звернулась до Київського національного торговельно-економічного університету з позовом  про визнання нечинним наказу Київського національного торговельно-економічного університету №1302 від 30.06.2020  «Про введення в дію рішення вченої ради КНТЕУ від 25.06.2020 (протокол № 8, п. 16)».   
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що оскаржуваний Наказ видано без достатніх на те правових підстав та з перевищенням повноважень. Як вважає позивач, спірним наказом порушено право оперативного управління Харківського торговельно-економічного коледжу Київського національного торговельно-економічного університету щодо нерухомого майна - приміщення в будівлі літ. "А-9" загальною площею 5050,1 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 202, які включають гуртожиток та учбову площу працівників і студентів Харківського торговельно-економічного коледжу, які є єдиними приміщеннями для організації освітнього процесу.  Також, посилаючись на норми ч. 4 ст. 19 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" позивач вважав про наявність у профспілки права на представництво інтересів своїх членів при реалізації ними конституційного права на звернення за захистом своїх прав до судових органів, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також міжнародних судових установ. Звернення саме до господарського суду Харківської області позивач обґрунтовував тим, що спірні правовідносини виникли з приводу нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 202, а саме, стосовно безоплатної його передачі Харківським торговельно-економічним коледжем Київського національного торговельно-економічного університету на баланс Харківського торговельно-економічного інституту Київського національного торговельно-економічного університету, у зв`язку з чим вважав, що на спірні правовідносини розповсюджуються правила виключної підсудності справ, визначених в ст. 30 ГПК України.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 12.01.2021 у  справі №922/2985/20 у позові відмовлено. 
Мотивуючи судове рішення, суд першої інстанції виходив з наступного:
- згідно Наказу Міністерства освіти і науки №1113 від 16.09.2016  "Про закріплення державного майна за Київським національним торговельно - економічним університетом" спірне нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення за адресою:      м. Харків, вул. Клочківська, 202, закріплені на праві господарського відання за Київським національним торговельно-економічним університетом; 
- до складу Університету (відповідача)  входять відокремлені структурні підрозділи, основним видом діяльності яких є освітня діяльність, в тому числі Харківський торговельно-економічний інститут Київського національного торговельно – економічного університету (надалі Харківський торговельно-економічний інститут КНТЕУ) (місцезнаходження: провулок Отакара Яроша, будинок 8, місто Харків, Харківська область, 61045) та Харківський торговельно-економічний  коледж Київського національного торговельно – економічного університету (надалі Харківський торговельно-економічний  коледж КНТЕУ) (місцезнаходження: вулиця Клочківська, будинок 202, місто Харків, Харківська область, 61045);
- підрозділи відповідача не є юридичними особами, а тому передача майна на підставі спірного Наказу здійснюється в межах однієї юридичної особи, а саме Київського національного торговельно-економічного університету, за яким на підставі Наказу Міністерства освіти і науки № 1113 від 16.09.2016 закріплені на праві господарського відання спірні нежитлові приміщення. Тому, твердження позивача стосовно того, що Міністерство освіти і науки України не делегувало відповідачу жодних повноважень  з приводу розпорядження спірним нерухомим майном визнано судом  необґрунтованим; 
- оскільки спірне майно було закріплене за відповідачем на підставі наказу Міністерства освіти і науки України № 1113 від 16.09.2016 на праві господарського відання (ч. 1 ст. 136 ГК України), було передано відповідачем на баланс своєму відокремленому підрозділу – Харківському торговельно-економічному коледжу КНТЕУ  (без права юридичної особи) для здійснення освітньої діяльності, майно може бути зняте з балансу за рішенням того ж засновника (відповідача) з урахуванням приписів ч. 1 ст. 136 Господарського кодексу України; додаткова згода Міністерства освіти і науки України  на передання майна з балансу одного відокремленого підрозділу на баланс іншого в межах однієї юридичної особи не потрібна; 
- посилання позивача на недотримання відповідачем вимог Положення про порядок передачі об`єктів права державної та комунальної власності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 № 1482 суд першої інстанції вважав помилковими, оскільки вважав, що вказане Положення не передбачає передачу державного майна з балансу одного відокремленого підрозділу на баланс іншого відокремленого підрозділу в межах однієї юридичної особи за рішенням Кабінету Міністрів України;
- за приписами Закону України “Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності” професійні спілки наділені повноваженнями щодо здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілок, захисту права  громадян на працю, оплати праці, охорони праці чи соціального захисту. Виходячи зі змісту позовних вимог, спір стосується розпорядження майном, власником якого є держава в особі Міністерства освіти  і науки  України, а право господарського відання  щодо майна належить  Київському  національному торговельно-економічниму університету на підставі ч. 1 ст. 136 Господарського кодексу України, отже спір у даній справі стосується інших питань, ніж передбачено вказаним Законом; 
- позивачем не надано належних та допустимих доказів, які свідчили про те, що спірним наказом  та передачею нерухомого майна між відокремленими підрозділами в межах однієї юридичної особи були  порушені права студентів та працівників Харківського торговельно-економічного коледжу  КНТЕУ, які є членами профспілки.З урахуванням наведених підстав суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність порушення прав позивача та відмовив у задоволенні позову. 
Позивач із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся  до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Господарського суду Харківської області від 12.01.2021 по справі №922/2985/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Профспілки Харківського торговельно-економічного коледжу Київського національного торговельно-економічного університету КНТЕУ задовольнити в повному обсязі. 
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує наступними доводами: 
- наказ Міністерства освіти і науки України №1113 від 16.09.2016 "Про закріплення державного майна за Київським національним торговельно - економічним університетом  є лише  підставою для набуття речового права - права господарського відання на майно, яке необхідно  зареєструвати, оскільки згідно з ч. 2 ст.2 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав і нерухоме майно та їх обтяжень” речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Натомість, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження державної реєстрації   відповідачем права господарського відання за Київським національним торговельно-економічним університетом на спірне нерухоме майно, що підтверджується  інформацією з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка №239868651 від 06.01.2021) та згідно якої спірне нерухоме майно зареєстровано за Харківським торговельно-економічний  коледжем КНТЕУ на праві оперативного управління. Як вважає апелянт, даний факт залишився поза увагою суду першої інстанції; 
- відповідно до п.3.1. Положення про Харківський торговельно- економічний коледж Київського національного торговельно-економічного університету, затвердженого ректором Київського національного торговельно-економічного університету, майно, земельні ділянки, що знаходиться у державній власності та передані в користування Коледжу, не підлягають вилученню або передачі будь-яким фізичним та юридичним особам, у тому числі шляхом приватизації; 
- за змістом оскаржуваного Наказу №1302 від 30.06.2020 вбачається, що Київський національний торговельно-економічний університет керувався “Положенням про порядок передачі об`єктів права державної та комунальної власності”, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 №1482. Проте,  приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції визнав хибними посилання позивача на недотримання відповідачем вимог Положення про порядок передачі об`єктів права державної та комунальної власності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 № 1482, пославшись, при цьому, на те, що вказане Положення не передбачає передачу державного майна з балансу одного відокремленого підрозділу на баланс іншого відокремленого підрозділу в межах однієї юридичної особи за рішенням Кабінету Міністрів України. Отже, на думку апелянта,  суд першої інстанції підтвердив незаконність оскаржуваного Наказу №1302 від 30.06.2020, оскільки при винесенні спірного Наказу ректор КНЕТУ керувався саме “Положенням про  порядок передачі об`єктів права державної та комунальної власності”;
- висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення спірним наказом права студентів та працівників Харківського торговельно-економічного  коледжу КНТЕУ, які є членами профспілки, є помилковими, оскільки спірні правовідносини виникли стосовно розпорядження приміщеннями, які включають гуртожиток та учбову площу для працівників і студентів Харківського торговельно- економічного коледжу КНЕТУ, які є єдиними приміщеннями, призначеними для організації освітнього процесу. Інших приміщень для працівників і студентів немає, а тому йдеться про захист профспілкою соціально - економічних прав, що включають права працівників коледжу на належні умови праці, а також житлові права студентів. 
       Згідно з протоколом системи автоматизованого розподілу  судової справи між суддями від 15.02.2021 для розгляду справи №922/2985/20  сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - доповідач Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М.
        Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 задоволено клопотання Профспілки працівників і студентів Харківського торговельно-економічного коледжу Київського національного торговельно-економічного університету  про поновлення пропущеного  процесуального  строку на апеляційне оскарження та поновлено апелянту строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Харківської області від 12.01.2021 по справі №922/2985/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; призначено справу №922/2985/20  до розгляду на  18.03.2021; встановлено відповідачу та третій особі строк для подання  відзиву на апеляційну скаргу, а сторонам строк для подання заяв, клопотань, тощо до 10.03.2021.
10.03.2021 відповідачем до суду апеляційної інстанції надано відзив на апеляційну скаргу,  в якому він  проти доводів апеляційної скарги заперечує, вважає доводи скаржника такими, що позбавлені правового обґрунтування; просить залишити рішення Господарського суду Харківської області від 12.01.2021 року у справі № 922/2985/20 без змін, а апеляційну скаргу Профспілки працівників і студентів Харківського торговельно-економічного коледжу Київського національного торговельно-економічного університету без задоволення.
Також у відзиві відповідач наголошує, що Харківський  торговельно-економічний коледж КНТЕУ (місцезнаходження: вул. Клочківська, будинок 202, м. Харків) та Харківський  торговельно- економічний  інститут КНТЕУ  (місцезнаходження: провулок Отакара Яроша, будинок 8, м. Харків) є підрозділами відповідача та  не є юридичними особами, тому передача майна здійснюється в межах однієї юридичної особи -  Київського національного торговельно-економічного університету, за яким на підставі Наказу Міністерства освіти і науки №1113 від 16.09.2016 на праві господарського відання закріплені спірні нежитлові приміщення. У зв`язку з чим вважав, що передача майна з балансу одного відокремленого підрозділу на баланс іншого в межах однієї юридичної особи на підставі спірного Наказу не суперечить приписам ч. 1 ст. 136 Господарського кодексу  України та Положенню  про порядок передачі об`єктів  права державної та комунальної власності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1482 від 21.09.1998. Також вважав, що передача майна з балансу коледжу на баланс Харківського  торговельно- економічного інститут КНТЕУ жодним чином не змінює істотних умов навчання студентів та праці співробітників коледжу, оскільки вказані особи продовжують вільно та безперешкодно користуватись спірним майном, отже, на думку відповідача, оскаржуваним наказом жодним чином права та інтереси трудового колективу не порушуються. Крім того, спірним наказом зобов`язано посадових осіб відокремлених підрозділів узгодити та внести пропозиції щодо закріплення за коледжем відповідного нерухомого майна, а також укласти договір про його спільне використання та утримання (відшкодування комунальних та інших послуг). 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.03.2021 розгляд справи відкладено на 06.04.2021. 
30.03.2021 відповідачем надано додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу (вх. 3709), які  долучено до матеріалів справи.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу  судової справи між суддями від 06.04.2021, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді  Бородіної Л.І.,  для розгляду справи №922/2985/20  сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - доповідач Лакіза В.В., суддя Здоровко Л.М., суддя  Плахов О.В.
Відповідно до ч. 14 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.04.2021 розгляд справи було відкладено на 18.05.2021.
В судове засідання 18.05.2021 представник третьої особи не з`явився, про причини нез`явлення суд не повідомив, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення, а саме, ухвали суду апеляційної інстанції від 06.04.2021, уповноваженому представнику Міністерства освіти і науки України. 
Відповідно до частини першої   статті 202 Господарського процесуального кодексу України   неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя   статті 202 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України   неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Представник позивача приймав участь в судовому засіданні 18.05.2021 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення EаsyCon. На початку судового засідання із представником позивача встановлено відеозв`язок, натомість належний аудиозв`язок із представником позивача – адвокатом Прасоловим І.В., встановити не вдалось, про що уповноваженими працівниками Східного апеляційного господарського суду складено акт про несправність (неналежне функціонування) системи відеоконференцзв`язку № 12-33/253 від 18.05.2021. Вказаним актом встановлено, що 18.05.2021 під час проведення судового засідання виникла технічна помилка, а саме, відсутність аудіозвязку із представником позивача Прасоловим І.В.
Відповідно ч. 11 ст. 197 ГПК України використовувані судом і учасниками судового процесу технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення та звуку, а також інформаційну безпеку. Учасникам судового процесу має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового засідання, ставити запитання і отримувати відповіді, здійснювати інші процесуальні права та обов`язки. При цьому, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву (ч. 5 ст. 197 ГПК України).
Враховуючи викладене, за об`єктивних не залежних від суду обставин виявилось неможливим встановлення аудіозв`язку із представником позивача.
Відповідно до п.3 ч.2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку зокрема у випадку виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 
Водночас, колегія суддів враховує, що 06.04.2021 розгляд справи було розпочато по суті, представник позивача в судовому засіданні виклав доводи апеляційної скарги, у відповіді на відзив на апеляційну скаргу виклав свою правову позицію по справі. Також колегія суддів враховує, що ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.04.2021 задоволено заяву представника Профспілки Харківського торговельно-економічного коледжу Київського національного торговельно-економічного університету  про участь у судових засіданнях по справі №922/2985/20 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програми Easycon. Вказаною ухвалою представника Профспілки Харківського торговельно-економічного коледжу Київського національного торговельно-економічного університету  адвоката Прасолова І.В. попереджено, що використовувані учасником судового процесу технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення та звуку, отже ризик належного функціонування технічних засобів, що використовувався представником позивача  під час проведення відеоконференції покладено на останнього. За таких обставин  колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи. 
Враховуючи, що явка учасників справи в судове засідання з розгляду апеляційної скарги обов`язковою не визнавалася, матеріали справи містять обсяг відомостей, достатніх для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за  наявними матеріалами справи.  
В судовому засіданні 18.05.2021 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції просив скасувати. Представник відповідача просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення. 
Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу доводи, перевіривши в межах вимог апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та  процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам,  колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного. 
Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, Постановою вченої ради Київського національного торговельно - економічного університету (далі КНТЕУ) від 25.06.2020 року (протокол № 8, п. 16) "Про удосконалення управління майновим комплексом КНТЕУ", з метою удосконалення організації структури КНТЕУ шляхом створення єдиного майнового комплексу в містах Вінниця, Харків, Ужгород, для забезпечення повноцінного навчально-виховного процесу та ефективного використання державного нерухомого майна, керуючись Положенням про порядок передачі об`єктів права державної та комунальної власності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 № 1482, постановлено, зокрема, Харківському торговельно-економічному коледжу КНТЕУ безоплатно передати, а Харківському торговельно-економічному інституту КНТЕУ прийняти на баланс інституту державне нерухоме майно (будівлі, споруди, земельну ділянку, відповідну технічну документацію тощо). 
30.06.2020 року Київським національним торговельно-економічним університетом в особі ректора А. А. Мазаракі, на виконання постанови вченої ради КТЕУ від 25.06.2020 (протокол № 8, п. 16), з метою відновлення єдиного майнового комплексу, створення умов для повноцінного навчально-виховного процесу та ефективного використання державного нерухомого майна, керуючись Положенням про порядок передачі об`єктів права державної та комунальної власності від 21.09.1998 №1482, видано  Наказ №1302 від 30.06.2020  «Про введення в дію рішення вченої ради КНТЕУ від 25.06.2020 (протокол № 8, п. 16)» наступного змісту:
"1.Створити комісію з передачі державного нерухомого майна - приміщення в будівлі літ. “А-9” загальною площею 5050, 1 кв.м. ( у т.ч. гуртожиток — 2716, 6 кв. м, учбова площа - 2333, 5 кв. м) за адресою: м Харків, вул. Клочківська, 202 з балансу Харківського торговельно-економічного коледжу КНТЕУ (далі - ХТЕК КНТЕУ) на баланс Харківського торговельно- економічного інституту КНТЕУ (далі - ХТЕІ КНТЕУ).
2. Директорам ХТЕІ КНТЕУ Туровій К.Д. та ХТЕК КНТЕУ Радченко Л.О. створити спільну комісію та визначити відповідальних осіб щодо забезпечення проведення у місячний термін інвентаризації державного нерухомого майна (приміщень в будівлі, земельної ділянки, наявності відповідної технічної документації, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою тощо) ХТЕК КНТЕУ та складання акта приймання-передачі.
Директору ХТЕК КНТЕУ Радченко Л.О. підготувати технічну документацію, скласти її опис за частиною будівлі, приміщення якої передаються, та долучити до акта приймання передачі.
3. Відповідальним особам (спільній комісії) підготувати акт приймання- передачі нерухомого майна згідно з установленим законодавством порядком та подати його на затвердження до КНТЕУ терміном до 01 серпня 2020 року.
4. Директору ХТЕК КНТЕУ Радченко Л.О. та головному бухгалтеру ХТЕК КНТЕУ Близнюк О.В. безоплатно передати, а директору ХТЕІ КНТЕУ Туровій К.Д. та головному бухгалтеру ХТЕІ КНТЕУ Крамаревій Т.А. прийняти на баланс ХТЕІ КНТЕУ державне нерухоме майно приміщення в будівлі, земельну ділянку, відповідну технічну документацію, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою тощо).
5. Директору ХТЕІ КЕІТЕУ Туровій К.Д. та директору ХТЕК КНТЕУ Радченко Л.О. узгодити та внести пропозиції щодо закріплення за ХТЕК КНТЕУ відповідного нерухомого майна, а також укласти договір про його спільне використання та утримання (відшкодування комунальних та інших послуг).
6. Контроль за виконанням наказу покласти на проректора з адміністративно-господарської роботи КНТЕУ Вовк Г.М.".
Звертаючись до суду з позовом, позивач наполягає на тому, що вищезазначений наказ Київського національного торговельно-економічного університету є протиправним, його видано без достатніх правових підстав та з перевищенням повноважень. Повноваження щодо розпорядження нерухомим майном структурних підрозділів університету відповідно до Положення про вчену раду КНТЕУ не передбачені. Статут КНТЕУ також не містить повноважень ректора КНТЕУ стосовно розпорядження  майном, що утримується на балансі відокремлених підрозділів університету. Окрім того, позивач вказує, що відповідачем не було дотримано вимог Положення про порядок передачі об`єктів права державної та комунальної власності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 № 1482, згідно якого передача об`єктів права власності здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України.
Позивач звертає увагу, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.09.2010 №2791 власником приміщення в будівлі літ. “А-9” загальною площею 5050, 1 кв.м за адресою: м.Харків, вул. Клочківська, 202 є держава в особі Міністерства освіти і науки України. В той же час, згідно з вищевказаним свідоцтвом нерухоме майно закріплено за  Харківським торговельно-економічним коледжем Київського національного торговельно-економічного університету на праві оперативного управління. Посилаючись на п.3.1. Положення про Харківський торговельно- економічний коледж Київського національного торговельно-економічного університету, затвердженого ректором Київського національного торговельно-економічного університету, позивач зазначає, що Коледж має право: здійснювати фінансово-господарську діяльність; самостійно користуватися будівлями, спорудами, навчальним, виробничим обладнанням, інвентарем та іншим майном, які відповідно до законодавства України, передані коледжу у користування. Крім того, в п.7.1-7.2 вищезазначеного Положення закріплено, що за Коледжем з метою забезпечення діяльності, передбаченої Статутом Університету та цим Положенням, закріплюються у користування будівлі, споруди, майнові комплекси, а також: інше необхідне майно. Майно, земельні ділянки, що знаходиться у державній власності та передані в користування Коледжу, не підлягають вилученню або передаванню будь-яким фізичним та юридичним особам, у тому числі шляхом приватизації. Таким чином, на думку позивача, не вбачається жодних правових підстав для безоплатної передачі державного нерухомого майна Харківським торговельно- економічним коледжем Київського національного торговельно-економічного університету на баланс Харківського торговельно-економічного інституту КНТЕУ.
В позовній заяві позивач також зазначає, що приміщення в будівлі літ. "9" загальною площею 5050,1 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 202, з приводу яких виникли спірні правовідносини, включають гуртожиток  та учбову площу для працівників і студентів Харківського торговельно-економічного коледжу, які є єдиними приміщеннями, призначеними для організації освітнього процесу. Інших приміщень для працівників і студентів не має. 
Позивач не оскаржує саму процедуру прийняття оскаржуваного наказу, однак вважає його протиправним, посилаючись також на  Закон України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" та необхідність захисту соціально-економічних прав студентів та працівників Харківського  торговельно-економічного коледжу Харківського національного торговельно-економічного університету. 
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога Профспілки працівників і студентів Харківського торговельно-економічного коледжу Київського національного торговельно-економічного університету про визнання протиправним і скасування Наказу №1302 від 30.06.2020  «Про введення в дію рішення вченої ради КНТЕУ від 25.06.2020 (протокол № 8, п. 16)» як такого, що порушує право працівників і студентів Харківського торговельно-економічного коледжу Харківського торговельно-економічного коледжу Київського національного торговельно-економічного університету на користування та розпорядження нерухомим майном, а саме, приміщенням в будівлі літ. "А-9" загальною площею 5050,1 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 202, які включають гуртожиток та учбову площу, власником яких є держава в особі Міністерства освіти і науки України та право на оперативне управління яким закріплено за коледжем в установленому законом порядку. 
Відповідно до вимог   ст. 1 Закону України «Про вищу освіту» (в редакції на час прийняття спірного Наказу), заклад вищої освіти - окремий вид установи, яка є юридичною особою приватного або публічного права, діє згідно з виданою ліцензією на провадження освітньої діяльності на певних рівнях вищої освіти, проводить наукову, науково-технічну, інноваційну та/або методичну діяльність, забезпечує організацію освітнього процесу і здобуття особами вищої освіти, післядипломної освіти з урахуванням їхніх покликань, інтересів і здібностей.
Засновник закладу вищої освіти - органи державної влади від імені держави, відповідна рада від імені територіальної громади (громад), фізична та/або юридична особа, рішенням та за рахунок майна яких засновано заклад вищої освіти. Права засновника, передбачені цим Законом, набуваються також на підставах, передбачених цивільним законодавством.
Управління у сфері вищої освіти у межах своїх повноважень здійснюється Кабінетом Міністрів України; центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки (ч. 1 ст. 12 Закону).
Згідно з абз.4 ч.1   ст.4 Закону України "Про управління об`єктами державної власності"   суб`єктами управління об`єктами державної власності є, зокрема, міністерства,       інші      органи      виконавчої      влади      та      державні колегіальні       органи (уповноважені      органи      управління).
Відповідно до ч.1   ст.6 Закону України "Про управління об`єктами державної власності"   уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань ведуть облік об`єктів державної власності, що перебувають в їх управлінні, здійснюють контроль за ефективним використанням та збереженням таких об`єктів (п.11); 
Частиною першою   ст.4 Закону України "Про управління об`єктами державної власності"   встановлено, що суб`єктами управління об`єктами державної власності, поміж іншим, є міністерства (уповноважені органи управління). 
Відповідно до Положення про Міністерство освіти і науки України (далі - Положення), затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №630, Міністерство освіти і науки України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкованості і форми власності.
Пунктом 89 ч. 4 Положення передбачено, що Міністерство здійснює управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління.
Частиною 8 Положення встановлено, що Міністерство в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання   Конституції   та законів України, постанов Верховної Ради України та актів Президента України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує та контролює їх виконання.
Накази МОН України, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами.
Статтею 15 Закону України «Про вищу освіту» встановлено, що  повноваження засновника (засновників) щодо управління закладом вищої освіти визначаються цим та іншими законами України, а також статутом закладу вищої освіти.
Засновник (засновники) закладу вищої освіти або уповноважений ним (ними) орган:
1) затверджує статут закладу вищої освіти та за поданням вищого колегіального органу громадського самоврядування закладу вищої освіти вносить до нього зміни або затверджує нову редакцію; 2) укладає в місячний строк контракт з керівником закладу вищої освіти, обраним за конкурсом у порядку, встановленому цим Законом; 3) за поданням вищого колегіального органу громадського самоврядування закладу вищої освіти достроково розриває контракт із керівником закладу вищої освіти з підстав, визначених законодавством про працю, чи за порушення статуту закладу вищої освіти та умов контракту;4) здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю закладу вищої освіти; 5) здійснює контроль за дотриманням статуту закладу вищої освіти; 6) здійснює інші повноваження, передбачені законом і статутом закладу вищої освіти.
Засновник (засновники) або уповноважений ним (ними) орган може (можуть) делегувати окремі свої повноваження керівникові або іншому органу управління закладу вищої освіти.
За змістом ст. 32 Закону, діяльність закладу вищої освіти провадиться на принципах  автономії та самоврядування;  розмежування прав, повноважень і відповідальності засновника (засновників), державних органів та органів місцевого самоврядування, до сфери управління яких належить заклад вищої освіти, органів управління закладу вищої освіти та його структурних підрозділів.
Статтею 33 Закону встановлено, що структура вищого навчального закладу, статус і функції його структурних підрозділів визначаються статутом вищого навчального закладу та положеннями про відповідні структурні підрозділи.
Структурні підрозділи утворюються рішенням вченої ради вищого навчального закладу у порядку, визначеному цим Законом і статутом вищого навчального закладу.
Територіально відокремлені структурні підрозділи закладу вищої освіти у формі інститутів, коледжів, факультетів, відділень тощо утворюються з метою задоволення потреб регіонального ринку праці у відповідних фахівцях та наближення місця навчання здобувачів вищої освіти до їх місця проживання.
Територіально відокремлений структурний підрозділ не є юридичною особою і діє на підставі затвердженого закладом вищої освіти положення та відповідно до отриманої ліцензії на провадження освітньої діяльності.
Територіально відокремлений структурний підрозділ закладу вищої освіти очолює керівник, який підпорядкований керівнику закладу вищої освіти і діє на підставі відповідного доручення.
Згідно з частинами 1, 2   статті 70 Закону України "Про вищу освіту"   матеріально-технічна база закладів вищої освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші матеріальні цінності.
Відповідно до законодавства та з урахуванням організаційно-правової форми закладу вищої освіти з метою забезпечення його статутної діяльності засновником (засновниками) закріплюються на основі права господарського відання або передаються у власність будівлі, споруди, майнові комплекси, комунікації, обладнання, транспортні засоби та інше майно. 
Повноваження засновника (засновників) закладу вищої освіти щодо розпорядження державним майном у системі вищої освіти здійснюються відповідно до законодавства. 
Майно закріплюється за державним або комунальним закладом вищої освіти на праві господарського відання і не може бути предметом застави, а також не підлягає вилученню або передачі у власність юридичним і фізичним особам без згоди засновників закладу вищої освіти та вищого колегіального органу самоврядування закладу вищої освіти, крім випадків, передбачених законодавством.
Заклад вищої освіти у порядку, визначеному законом, та відповідно до статуту має право  використовувати майно, закріплене за ним на праві господарського відання, у тому числі для провадження господарської діяльності, передавати його в оренду та в користування відповідно до законодавства.
Приписами ст. 63 Закону України «Про вищу освіту»    (в редакції до 01.07.2014) було встановлено, що  майно, що знаходиться у державній і комунальній власності може бути передано вищим навчальним закладам державної і комунальної форм власності в оперативне управління. Вказане майно не підлягає вилученню або передачі будь-яким підприємствам, установам, організаціям, крім випадків, передбачених законодавством.
Відповідно до   статті 136 Господарського кодексу України   право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності.
 За приписами статті 137 ГК України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).
Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням.
Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.
За змістом статей 316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник      має      право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений       цього       права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 326   ЦК України   визначено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.
   Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Київський національний торговельно - економічний університет є державною установою, засновником якої є Міністерства освіти і науки України.
Відповідно до п. 1.1. Статуту, який затверджено Наказом Міністерства освіти і науки України 22.07.2019 за №534,  Університет є закладом вищої освіти, його засновано на державній формі власності, Університете перебуває у сфері управління Міністерства освіти і науки України. 
Університет є юридичною особою публічного права, основним видом діяльності якої є освітня діяльність, утворений у формі бюджетної установи, має закріплене майно на праві господарського відання, що не може бути предметом застави, самостійний баланс, рахунки, тощо. (п. 1.13. Статуту).
Відповідно п. 3.2. Статуту, Університету надано право створювати у встановленому законом порядку інститути, коледжі, училища, тощо, які не мають статусу юридичної особи та визначати їх правовий статус із зазначенням цього у положеннях про відповідні підрозділи. 
За змістом 1.14 Статуту Університет має структурні підрозділи, які створюються відповідно до вимог законодавства і основних завдань Університету, які проводять свою діяльність згідно з положеннями про ці структурні підрозділи, що затверджуються у встановленому законом порядку.
Структурні підрозділи затверджуються рішенням вченої ради Університету у порядку, визначеному законодавством та цим Статутом.
До складу Університету також входять відокремлені структурні підрозділи, основним видом діяльності яких є освітня діяльність, в тому числі: 
-          Харківський торговельно-економічний інститут КНТЕУ (місцезнаходження: провулок Отакара Яроша, будинок 8, м. Харків, Харківська обл.), 
-          Харківський торговельно-економічний коледж КНТЕУ (місцезнаходження: вулиця Клочківська, будинок 202, м. Харків, Харківська область).
Відокремлені структурні підрозділи, що входять до складу Університету, мають право на прийняття самостійних рішень у межах повноважень, наданих їм Університетом згідно із затвердженими положеннями про ці структурні підрозділи. 
Університет має право використовувати майно, закріплене за ним на праві господарського відання, у тому числі для провадження господарської діяльності, передавати його в оренду та в користування в порядку, встановленому законодавством. (п. 3.2. Статуту).
Розділом 6 Статуту закріплено, що діяльність та управління Університетом здійснюється на основі принципів автономії та самоврядування; розмежування прав, повноважень і відповідальності Міністерства освіти і науки України, керівництва Університету та підрозділів.(п. 6.1. Статуту)
Безпосереднє управління діяльністю Університету здійснює його керівник (ректор, президент), який є розпорядником коштів та майна Університету, відповідає за освітню та наукову діяльність, результати фінансово-господарської діяльності, збереження будівель та іншого майна, розпоряджається майном та коштами у межах та спосіб, що передбачені цим Статутом та законодавством, видає накази і розпорядження, дає обов`язкові для виконання всіма учасниками освітнього процесу і структурними підрозділами Університету доручення, вводить в дію рішення вченої ради Університету. (п. 6.2. Статуту)
Відповідно до Положення про Харківський торговельно- економічний коледж Київського національного торговельно-економічного університет, затвердженого ректором Київського національного торговельно-економічного Університету 11.04.2016, коледж є  державним навчальним закладом та має статус  відокремленого структурного підрозділу Київського національного торговельно - економічного університету. Коледж створено відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 26.06.2006 №481 «Про перетворення Харківського технікуму економіки та бізнесу КНТЕУ» та наказу Університету  від 29.06.2006 №1718. (п. 1.2. Положення)
Коледж здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України та законів України «Про освіту», «Про вищу освіту», актів Президента України Кабінету Міністрів України, інших законодавчих та нормативних актів, Статуту КНТЕУ, наказів і розпоряджень ректора КНТЕУ,. (п. 1.2. Положення)
На діяльність Коледжу розповсюджуються накази і розпорядження ректора Університету, постанови вченої ради КНТЕУ, рішення конференції трудового колективу КНТЕУ (п. 1.7. Положення)
За приписами п. 3.1. Положення Коледж має право самостійно користуватись будівлями, спорудами, навчальним, виробничим обладнанням, інвентарем та іншим майном, які відповідно до законодавства України, передані Коледжу в користування. 
Таким чином, встановлені по справі обставини свідчать, що Київський національний торговельно-економічний університет є закладом вищої освіти, який засновано на державній формі власності та перебуває у сфері управління Міністерства освіти і науки України.
Харківський торговельно- економічний коледж Київського національного торговельно-економічного університету та Київський національний торговельно - економічний інститут  є відокремленим структурним  підрозділом, засновником якого є Київський національний торговельно-економічний університет,  та не мають статусу юридичної особи. 
Позивачем до матеріалів справи надано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 29.09.2010 №2791 та витяг про державну реєстрацію прав від 28.10.2010, з яких вбачається, що приміщення в будівлі літ. “А-9” загальною площею 5050, 1 кв.м, житлова площа 982 кв.м.  за адресою: м.Харків, вул. Клочківська, 202 знаходяться Харківського торговельно-економічного коледжу Київського національного торговельно-економічного університету на праві оперативного управління. 
Посилаючись на вказані документи, норми ч. 1 ст. 137 ГК України, а також п. 3.1., п. 7.1.-7.2. Положення коледжу, позивач вважає, що відсутні жодні правові підстави для безоплатної передачі державного нерухомого майна Харківським торговельно-економічним  коледжем  КНТЕУ на баланс Харківського торговельно-економічного інституту КНТЕУ, оскільки жодних повноважень з приводу розпорядження спірним нерухомим майном Міністерство освіти і науки України Київському національному торговельно - економічному університету не надавало. 
З цього приводу колегія суддів зазначає, що правовий режим майна суб`єктів господарювання встановлено статтею 133 ГК України, в якій, зокрема, визначено, що основу цього режиму становлять право власності та інші речові права ? право господарського відання, право оперативного управління. Господарська діяльність може здійснюватися також на основі інших речових прав (права володіння, права користування тощо), передбачених ЦК України. Майно суб`єктів господарювання може бути закріплено на іншому праві відповідно до умов договору з власником майна. За змістом статті 134 ГК України правовий режим власності та правові форми реалізації права власності у сфері господарювання визначаються цим Кодексом і законом.
Виходячи з правового аналізу ст. 136 ГК України, право господарського відання – це речове право суб`єкта господарювання, який так само, як і власник, володіє, користується і розпоряджається закріпленим за ним майном. Проте, якщо зазначені повноваження власника мають абсолютний характер, то суб`єкт господарювання, за яким майно закріплено власником (уповноваженим органом) на праві господарського відання , обмежений у здійсненні повноважень розпоряджатись окремими видами майна , реалізувати яке (повноваження)він може лише за згодою власника. При цьому, право господарського відання, крім обмеження у розпорядженні окремими видами майна необхідністю згоди власника (уповноваженого органу), характеризується і тим, що власник майна, закріпленого за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням  та збереженням  належного йому майна. Такий контроль може здійснюватися власником як безпосередньо, так і через уповноважений ним орган. Таким чином, право господарського відання  - це право юридичних осіб , що здійснюють господарську діяльність, похідне від права власності, з обмеженням повноваження розпоряджатися окремими видами майна згодою власника (уповноваженого органу).
Суд зазначає, що  "право господарського віддання" не є тотожним поняттю - права власності, оскільки перше є правовою формою реалізації права державної і комунальної власності спеціально створеними суб`єктами різних організаційно-правових форм, які у встановленому порядку набувають статусу юридичної особи. При цьому власником майна залишається держава або відповідна територіальна громада.
          Право оперативного управління - це засноване на праві власності іншої особи і наданому нею повноваженні право володіння, а також обмежені права користування і розпорядження майном в цілях і межах, встановлених власником. 
Як і право господарського відання, право оперативного управління є похідним від права власності і більш обмежене порівняно з ним. Воно також вужче, ніж право господарського відання.
Якщо право господарського відання містить усі 3 правомочності - володіння, користування і розпорядження, то право оперативного управління, зазвичай охоплює одночасно лише 2 - володіння і користування або володіння і розпорядження.
У будь-якому випадку особа, в оперативному управлінні якої знаходиться майно, не має права розпоряджатися цим майном на свій розсуд, а може це робити лише в межах, встановлених власником.
Відповідальність за своїми боргами особа, в чиєму оперативному управлінні знаходиться майно, несе лише в межах цього майна. В решті випадків відповідальність субсидіарно несе власник такого майна.
Таким чином, системний аналіз с. 137 ГК України дає підстави для висновку про те, що право оперативного управління є похідним, вторинним правом, воно обмежено цілями діяльності суб`єкта цього права, завданнями власника, цільовим призначенням майна, що належить йому на праві оперативного управління, повноваженнями щодо розпорядження зазначеним майном.
Наданим свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 29.09.2010 №2791 та витягом про державну реєстрацію прав від 28.10.2010 позивач підтверджує, що приміщення в будівлі літ. “А-9” загальною площею 5050, 1 кв.м, житлова площа 982 кв.м.  за адресою: м.Харків, вул. Клочківська, 202 закріплено за Харківським торговельно-економічним коледжем КНТЕУ на праві оперативного управління.
В той же час вказаними документами також підтверджується, що власником  вказаного майна є держава в особі Міністерства освіти і науки України.
В матеріалах справи міститься Наказ Міністерства освіти і науки №1113 від 16.09.2016 "Про закріплення державного майна за Київським національним торговельно - економічним університетом" зі змісту якого вбачається, що його прийнято з метою впорядкування обліку об`єктів державної власності, керуючись статтею 135 Господарського кодексу України, ст.6 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", ст. 70 Закону України «Про вищу освіту», Положення про Міністерство освіти і науки України від 16.10.2014 №630 та враховуючи звернення Київського національного торговельно - економічного університету від 26.08.2016 №2882/18.
Пунктом 1 вказаного наказу на праві господарського відання за Київським національним торговельно-економічним університетом закріплено нерухоме майно, зазначене у додатку до цього наказу, а саме: гуртожиток площею 982,8 кв.м, що розташований у м. Харкові, вул. Клочківська, 202; учбовий корпус №2, площею 4067,3 кв.м, що розташований  у м. Харкові, вул. Клочківська, 202, гуртожиток, площею 2848,1 кв.м, що розташований  у м. Харкові, вул. Клочківська, 202. 
З наявного в матеріалах справи Статуту Київського національного торговельно – економічного університету затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України № 534 від 22.07.2019, також вбачається, що Міністерством освіти і науки України передано Університету та закріплено за ним на правах господарського відання з метою забезпечення діяльності, передбаченої цим Статутом, будівлі, споруди, земельні ділянки та інше майно, яке входить до єдиного комплексу КНТЕУ, зокрема, приміщення в будівлі літ. "А-9" (учбова площа) (вулиця Клочківська, 202 (2333,5 м2)), приміщення в будівлі літ. "А-9" (гуртожиток) (вулиця Клочківська, 202 (2716,6 м2)), земельна ділянка (вулиця Клочківська, 202 (2872,0 м2)). 
До додаткових поясненнях до відзиву на апеляційну скаргу відповідачем також надано наказ Міністерства освіти і науки України №1370 від 04.11.2020  виданий за результатом звернення Київського національного торговельно-економічного університету від 20.05.2020 №1029/18, яким внесено зміни до наказу Міністерства освіти і науки України №1113 від 16.09.2016 та яким уточнено перелік нерухомого майна, що закріплюється на праві господарського відання за Київським національним торговельно - економічним університетом, а саме: приміщення в будівлі літ. “А-9” загальною площею 5050, 1 кв.м. ( у т.ч. гуртожиток — 2716, 6 кв. м, учбова площа - 7172, 5 кв. м) за адресою: м Харків, вул. Клочківська, 202. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що видавши 16.09.2016 Наказ №1113 від "Про закріплення державного майна за Київським національним торговельно - економічним університетом" (з урахуванням наказу №1370 від 04.11.2020) Міністерство освіти і науки як титульний власник майна, тобто суб`єкт, до повноважень якого віднесено  управління об`єктами державної власності, прийняло рішення про закріплення за відповідачем на праві господарського відання наступного майна: приміщення в будівлі літ «А-9» (гуртожиток), місцезнаходження майна – м. Харків, вул. Клочівська, 202, площею 2848,1 кв.м (належить Київському національному торговельно – економічному інституту), а також приміщення в будівлі літ «А-9» (гуртожиток), місцезнаходження майна - м. Харкові, вул. Клочківська, 202, площею 2716,6 кв.м та приміщення в будівлі літ «А-9» (учбова площа), площею 2333,5 кв.м., що розташовано  у м. Харкові, вул. Клочківська, 202. (а.с. 216 т. 2)
Встановлені по справі обставини свідчать про те, що спірний об`єкт нерухомості, а саме, приміщення в будівлі літ. “А-9” загальною площею 5050, 1 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Клочківська,202,  є державною власністю та перебуває у користуванні Харківського  торговельно- економічного коледжу КНТЕУ і знаходиться на його балансовому обліку, тобто останній не є власником майна, а користується ним на праві оперативного управління. В той же час, власником спірного майна, що має правовий статус -  державна власність, є Міністерство освіти і науки України, що має право на розпорядження майном в силу закону. 
Виходячи з приписів Положення про Міністерство освіти і науки України (далі МОН України), Накази МОН України, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими для виконання. МОН України має право делегувати окремі повноваження ректорові Університету, а ректор, в свою чергу, зобов`язаний забезпечити виконання Університетом вимог Міністерства освіти і науки України ( п. 6.2. Статуту).
Отже, виходячи з положень Статуту Університету та положень законодавства, вказаний Наказ Міністерства освіти і науки України №1113 від "Про закріплення державного майна за Київським національним торговельно - економічним університетом" (з урахуванням наказу №1370 від 04.11.2020) є обов`язковим для виконання закладом вищої освіти – Університетом, як установою, яка перебуває у сфері управління Міністерства освіти і науки України.
Крім того, матеріали справи свідчать, що Наказ Міністерства освіти і науки України №1113 від 16.09.2016 не скасований у встановленому законом порядку, отже є дійсним та підлягає виконанню органом, що уповноважений державною на управління майном, в даному випадку відповідачем.
В ході розгляду справи встановлено, що позивач є  відокремленим структурним  підрозділом Київського національного торговельно-економічного університету. Пунктом 6.2. Статуту Університету встановлено, що безпосереднє управління діяльністю Університету здійснює його керівник (ректор, президент), який, між іншого, відповідає за стан і збереження нерухомого та іншого майна Університету,  видає накази і розпорядження, дає обов`язкові для виконання всіма учасниками освітнього процесу і структурними підрозділами Університету доручення, вводить в дію рішення вченої ради Університету. (п. 6.2. Статуту). 
Коледж здійснює свою діяльність, в тому числі,  відповідно до законодавчих та нормативних актів, Статуту КНТЕУ, наказів і розпоряджень ректора КНТЕУ (п. 1.2. Положення). Крім того, на діяльність Коледжу розповсюджуються накази і розпорядження ректора Університету, постанови вченої ради КНТЕУ, рішення конференції трудового колективу КНТЕУ (п. 1.7. Положення).
У розділі 8 Статуту Університету (в редакції від 22.07.2021), зазначено, що  Міністерством освіти і науки України передано Університету та закріплено за ним на правах господарського відання з метою забезпечення діяльності , передбаченої цим Статутом, будівлі, споруди, земельні ділянки та інше майно, яке входить до єдиного майнового комплексу КНТЕУ, в тому числі у  місті Харкові  - приміщення в будівлі літ. "А-9" (учбова площа) (вулиця Клочківська, 202 (2333,5 м2)), приміщення в будівлі літ. "А-9" (гуртожиток) (вулиця Клочківська, 202 (2716,6 м2)), земельна ділянка (вулиця Клочківська, 202 (2872,0 м2)) (а.с. 89 т. 1). 
За спірним наказом ректора Університету №1302 від 30.06.2020 «Про введення в дію рішення вченої ради КНТЕУ від 25.06.2020 (протокол №8 п. 16)» (а.с. 28 т. 1) приміщення в будівлі літ «А-9» загальною площею 5050,1 кв.м (у тому числі гуртожиток - 2716,6 кв.м, учбова площа - 2333,5 кв.м), за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 202 передано з балансу одного відокремленого підрозділу - коледжу на баланс іншого підрозділу – інституту.  
Таким чином, Університет, як органом, який уповноважений власником майна (Міністерством освіти і науки України) на розпорядження майном, закріпленим за позивачем на праві господарського відання, в межах, встановлених законодавством та Статутом Університету прийняв управлінське рішення, направлене на  відновлення єдиного майнового комплексу та створення умов для повноцінного навчально-виховного процесу та ефективного використання державного нерухомого майна, що знаходиться на праві господарського відання Університету. При цьому, колегія суддів вважає, що враховуючи вищенаведені положення Статуту та наказу Міністерства освіти і науки України №1113 від "Про закріплення державного майна за Київським національним торговельно - економічним університетом" (з урахуванням наказу №1370 від 04.11.2020) підтверджується правомочність Університету на розпорядження майном, що закріплено за ним власником на праві господарського відання власником. Отже,  позивач, як засновник структурного підрозділу та особа, уповноважена власником на розпорядження державним майном не позбавлена права на прийняття управлінських рішень з приводу розпорядження таким майном. При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що для передачі майна з балансу одного відокремленого підрозділу до іншого  в межах однієї юридичної особи додаткова згода Міністерства освіти і науки України  не потрібна і позивачем протилежного не доведено. 
В апеляційній скарзі апелянт звертає увагу, що спірний наказ було прийнято на підставі Положення про порядок передачі об`єктів права державної та комунальної власності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 № 1482, в той же час, за висновком суду першої інстанції вказане Положення не передбачає передачу державного майна з балансу одного відокремленого підрозділу на баланс іншого відокремленого підрозділу в межах однієї юридичної особи за рішенням Кабінету Міністрів України. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, оскільки  вказаний порядок визначає порядок безоплатної передачі об`єктів права державної власності із сфери управління міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади до сфери управління інших органів, уповноважених управляти державним майном та не регулює передачу майна та не регулює порядок передачі майна  з балансу одного відокремленого підрозділу на баланс іншого відокремленого підрозділу в межах однієї юридичної особи.
В апеляційній скарзі апелянт також зазначає, що згідно з ч. 2 ст.2 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав і нерухоме майно та їх обтяжень” речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації виникають з моменту такої реєстрації, у зв`язку з чим, вважає про відсутність у відповідача повноважень на розпорядження майном, що перебуває на праві оперативного управління коледжу. Натомість, як зазначає апелянт, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження державної реєстрації за Київським національним торговельно-економічним університетом права господарського відання на спірне нерухоме майно, що підтверджується  інформацією з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка №239868651 від 06.01.2021) та згідно якої спірне нерухоме майно зареєстровано за Харківським торговельно-економічний  коледжем КНТЕУ на праві оперативного управління. Як вважає апелянт, даний факт залишився поза увагою суду першої інстанції.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що як вже зазначалось,  згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на  06.01.2021, вбачається    (а.с. 104 т. 2), що спірне нерухоме майно закріплено за  коледжем на праві оперативного управління. 
Виходячи з правового аналізу норм ст. 137 Господарського кодексу України право оперативного управління - це речове право суб`єкта господарювання, який здійснює некомерційну діяльність, тобто самостійну систематичну господарську діяльність, спрямовану на досягнення економічних, соціальних та інших результатів без мети одержання прибутку. Суб`єкт господарювання, здійснюючи некомерційну господарську діяльність, володіє, користується і розпоряджається майном, але тільки за призначенням і цілями фінансування, при цьому особливо обмеженим тут є повноваження по розпорядженню майном.
В той же час, колегія суддів вважає, що закріплення за позивачем спірного майна на праві оперативного управління не змінює основну форму власності такого майна, яке в даному випадку є державним, не змінює його правовий статус як державного майна та не є перешкодою для здійснення власником – МОН України функцій щодо розпорядження таким майном, а саме, видачу Міністерством освіти і науки України наказу №1113 від "Про закріплення державного майна за Київським національним торговельно - економічним університетом" (з урахуванням наказу №1370 від 04.11.2020) про закріплення за відповідачем спірного майна на праві господарського відання. При цьому, як вже зазначалось,  такий наказ є обов`язковим для виконання відповідачем в силу вимог законодавства та положень Статуту Університету. 
За змістом ст. 1 Закону України “Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності” професійна спілка (профспілка) - це добровільна неприбуткова громадська організація, що об`єднує громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання).
Відповідно до ст. 2 Закону України “Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності” професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки.
Відповідно до ст. 19 Закону профспілки, їх об`єднання здійснюють представництво і захист трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілок в державних органах та органах місцевого самоврядування, у відносинах з роботодавцями, а також з іншими об`єднаннями громадян.
Профспілки, їх об`єднання мають право представляти інтереси своїх членів при реалізації ними конституційного права на звернення за захистом своїх прав до судових органів, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також міжнародних судових установ.
Відповідно до ст. 21 Закону профспілки, їх об`єднання захищають право громадян на працю, беруть участь у розробленні та здійсненні державної політики у галузі трудових відносин, оплати праці, охорони праці, соціального захисту.
Отже, з вищенаведених норм Закону вбачається, що професійні спілки наділені повноваженнями щодо здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілок, захисту права  громадян на працю, оплати праці, охорони праці чи соціального захисту.
В той же час, спір стосується розпорядження майном, власником якого є держава в особі Міністерства освіти  і науки  України, а право господарського відання  закріплено за Київським  національним торговельно-економічним університетом на підставі ч. 1 ст. 136 ГПК України.  А отже, спір у даній справі стосується інших питань, ніж передбачено Законом України  “Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності”.
В обґрунтування позовних вимог та доводів апеляційної скарги скаржник наполягає на тому, що позов подано на захист профспілкою прав працівників Харківського торговельно-економічного коледжу Київського національного торговельно-економічного університету на належні умови праці, а також житлових прав студентів, оскільки  спірні правовідносини виникли стосовно приміщень, які включають гуртожиток та учбову площу для працівників і студентів коледжу, які є єдиними приміщеннями, призначеними до освітнього процесу.
Колегія суддів  вважає за необхідне зазначити,  що акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.
Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову. 
За таких обставин, приймаючи до уваги положення   Цивільного кодексу України,   Господарського кодексу України   та   Господарського процесуального кодексу України, Статуту Університету, колегія суддів вважає, що позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання Наказу № 1302 від 30.06.2020 нечинним не доведено невідповідність такого рішення нормам законодавства та   порушення внаслідок його прийняття прав або інтересів заявника, зокрема, користування студентами коледжу учбовими приміщеннями та приміщеннями гуртожитку в ході освітньої діяльності. 
У рішенні Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004  (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій   статті 4 Цивільного процесуального кодексу України   та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать   Конституції   і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Конституційний Суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.
До господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб`єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб`єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.
Відповідно до ч. 2   ст. 4 Господарського процесуального кодексу України   юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом   своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів   у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
На позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси саме позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.
Водночас,  колегія суддів вважає, що позивачем належними та допустимим доказами не доведено факт того, що прийняття  оспрюваного наказу призвело до порушення чи невизнання  прав та законних інтересів членів профспілики - студентів та працівників коледжу КНТЕУ, вільного та безперешкодного користування ними спірним майном, а також не наведено обставин, які свідчать про порушення прав та інтересів трудового колективу, не наведено фактів, які свідчать,  що прийняття спірного наказу перешкоджає  навчальному та виховному процесу. Крім того, колегія суддів враховує, що спірним Наказом № 1302 від 30.06.2020, а саме в п. 5, було зобов`язано директорів коледжу та інституту узгодити та внести пропозиції щодо закріплення за Харківським торговельно-економічним коледжем Київського національного торговельно-економічного університетом відповідного нерухомого майна, а також укласти договір про його спільне використання та утримання, про що також правомірно зазначено судом першої інстанції. 
Також, колегія суддів зазначає, що спірним наказом вирішено питання щодо впорядкування нерухомого  майна в межах відокремлених підрозділів однієї юридичної особи. При цьому, позивачем не враховано, що перебування майна, у тому числі приміщень, споруд, будинків, на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства (організації), а тому прийняття уповноваженою особою акту за наявності на те відповідних повноважень щодо розпорядження таким майном не може бути підставою для визнання такого акту нечинним. 
Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно  ч. 1  ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
За змістом ст. 76 ГПК України     належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).
Приймаючи встановлені по справі обставини та докази, надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, колегія суддів приходить до висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог. 
Зокрема, з урахуванням встановлених обставин щодо власника спірного майна, яким є держава в особі Міністерства освіти і науки України, наявність Наказу Міністерства освіти і науки №1113 від 16.09.2016 "Про закріплення державного майна за Київським національним торговельно - економічним університетом" (з урахуванням наказу №1370 від 04.11.2020),  положень Статуту Університету та Положень коледжу як структурного підрозділу, який створений позивачем та йому підпорядковується, колегія суддів приходить до висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання нечинним Наказу №1302 від 30.06.2020 “Про введення в дію рішення вченої ради КНТЕУ від 25.06.2020 (протокол №8, п. 16)», про що також правомірно зазначено судом першої інстанції. Отже, апеляційна скарга в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Харківської області від 12.01.2021 у справі №922/2985/20  підлягає залишенню без змін.
Оскільки апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням  положень статті 129 ГПК України, здійснені  ним судові витрати за апеляційною скаргою відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 129, 270, 271, 180, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтею 276 Господарського процесуального кодексу України,  колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

          Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 12.01.2021 у справі №922/2985/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України. 
                     
Повний текст постанови складено   27.05.2021 

Головуючий суддя                                                                    В.В. Лакіза

Суддя                                                                                           Л.М. Здоровко  

Суддя                                                                                           О.В. Плахов