ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" червня 2021 р.                                                                    Справа №921/815/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого – судді                                                            О.В. Зварич
суддів                                                                                          В.М. Гриців
                    О.І. Матущак,
секретар судового засідання М.С. Кіра,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Аграрний фонд» за №7.4-05/1/660 від 06.04.2021 року (вх. № 01-05/1585/21 від 05.05.2021 року) 
на рішення господарського суду Тернопільської області від 10.03.2021 року (суддя О.В.  Руденко; повний текст рішення складено 18.03.2021 року)
у справі № 921/815/20
за позовом: Акціонерного товариства «Аграрний фонд» (надалі АТ «Аграрний фонд»)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Рось» (надалі ТзОВ  «Агро-Рось»)
про стягнення 242026,19 грн., з яких 235840,22 грн. штраф у розмірі 20% та 6185,97 грн. пеня,

за участю:
від позивача (в режимі відеоконференції): Пронін О.А. – адвокат (довіреність №735-7/20 від 30.12.2020 року);
від відповідача: Негода В.І. (самопредставництво юридичної особи),

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції

29.12.2020 року АТ «Аграрний фонд» звернулась до господарського суду Тернопільської області з позовом до ТзОВ  «Агро-Рось» про стягнення 242026,19 грн., з яких: 235840,22 грн. штраф у розмірі 20% та 6185,97 грн пені.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань щодо повної та вчасної оплати поставленого товару, зважаючи на що, відповідно до умов договору поставки мінеральних добрив №49-МД-10.04.2020 від 10.04.2020 року, нараховані штраф та пеня.
Відповідач у відзиві на позовну заяву визнає, що оплата за договором відбулась 18.09.2020 року, тобто протягом п`яти робочих днів після укладання додаткової угоди від 14.09.2020 року. Зазначає, що саме позивач не надав додаткової угоди для остаточного розрахунку до 01.09.2020 року відповідно до умов договору (п.п. 2.4., 2.5., 2.6., 2.7.), в той час, як повний розрахунок за базовою ціною, передбаченою договором, сторони не погоджували.
Рішенням господарського суду Тернопільської області від 10.03.2021 року у справі №921/815/20 (суддя О.В. Руденко) відмовлено в задоволенні позову АТ «Аграрний фонд».
В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що відповідач не є таким, що прострочив виконання своїх зобов`язань у визначені договором строки та не підлягає притягненню до відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій за порушення умов договору через відсутність його вини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Позивач подав апеляційну скаргу на рішення господарського суду Тернопільської області від 10.03.2021 року у справі №921/815/20, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та прийняти нове рішення, яким повністю задоволити позовні вимоги. Покликається на те, що відповідно до п. 2.7 договору поставки мінеральних добрив №49-МД-10.04.2020 від 10.04.2020 року, останнім днем перерахування відповідачем коштів за поставлений йому товар є 01.09.2020 року. Зауважує, що не отримував від відповідача будь-яких повідомлень про неможливість виконання зобов`язань до 01.09.2020 року, як і листів про укладення додаткової угоди про остаточний розрахунок. Тільки 14.09.2020 року (вже на 13 день прострочення зобов`язання) відповідач звернувся з проханням щодо укладення додаткової угоди. Зазначає, що в той же день підготував додаткову угоду № 1, яка підписана сторонами 14.09.2020 року. Однак, відповідач перерахував грошові кошти в сумі 1179201,12 з порушенням строку – 18.09.2020 року. Стверджує, що додаткова угода № 1 від 14.09.2020 року, по своїй суті, не є відкладальною умовою або суттєвою зміною порядку оплати, також вона не містить інформації про перенесення строків виконання зобов`язання з оплати товару, а тому наявність або відсутність додаткової угоди не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар, який був прийнятий без зауважень.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач не надавав письмового відзиву на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, наведені у апеляційній скарзі.
Представник відповідача просила залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, апеляційну скаргу – без задоволення.

Обставини справи
10 квітня 2020 року між ПАТ "Аграрний фонд" (постачальник) та ТзОВ "Агро-Рось" (покупець) укладено договір поставки мінеральних добрив №49-МД-10.04.2020, відповідно до якого постачальник зобов`язується передати (поставити) в обумовлені строки покупцеві мінеральні добрива згідно специфікації, яка є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлений постачальником товар належної якості (а.с.9-14).
У розділі 2 договору сторони обумовили, що базова ціна за 1 тонну товару зазначається у специфікації, яка є невід`ємною частиною договору. Загальна сума даного договору складається з загальної вартості підписаних специфікацій за даним договором. Ціна за 1 тонну товару та загальна сума договору, передбачені п.2.1 та п.2.2 даного договору, є базовими і підлягають перегляду відповідно до п.2.6 та 3.12 цього договору. Остаточна вартість товару (ОВТ) фіксується шляхом заключення додаткової угоди (остаточний розрахунок) до договору. Загальна вартість товару з урахуванням ПДВ складається з суми вартостей партій товару, які визначаються за формулою, вказаною в п.2.6 договору.
Відповідно до п. 2.7 договору остаточну вартість товару покупець зобов`язаний сплатити протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту підписання сторонами додаткової угоди (остаточний розрахунок) до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 01 вересня 2020 року (яка є кінцевою датою). Зобов`язання покупця по оплаті товару вважаються виконаними з моменту надходження грошових коштів у розмірі 100% остаточної вартості товару на банківський рахунок постачальника.
Згідно з п.3.1 договору постачальник здійснює поставку Покупцю товару, зазначеного в специфікації, на умовах та в місце поставки, визначених цим договором та відповідною специфікацією відповідно до умов Інкотермс 2010 (правила МТП з використання термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі).
В пунктах 3.4, 3.9 договору сторони погодили, що обов`язок постачальника поставити товар вважається виконаним з моменту поставки (відвантаження) товару зазначеному покупцем перевізнику, з цього моменту до покупця переходить право власності та покупець несе ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) товару. Якщо під час приймання товару від покупця не надійшло претензій, то товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем за кількістю (одиниць виміру) – відповідно до кількості (одиниць виміру), вказаної у видатковій накладній; за якістю – відповідно до якості, вказаної в документі про якість. Датою поставки товару є дата видаткової накладної. Товар вважається прийнятим по кількості відповідно до кількості, зазначеної у видатковій накладній.
За змістом п. 3.12 договору в базову ціну товару включено вартість його зберігання та відвантаження на складі постачальника до 27 квітня 2020 року включно. З 28 квітня 2020 року вартість зберігання однієї тонни товару в день становить 1,02 грн, в т.ч. ПДВ та включається в остаточну вартість товару (ОВТ) й фіксується шляхом заключення додаткової угоди (остаточний розрахунок) до договору.
Згідно з п.п.4.2.1, 4.4.1 постачальник зобов`язаний передавати товар у власність покупцю в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, а покупець зобов`язаний повністю здійснювати оплату усіх товарів відповідно до умов цього договору (додатків (додаткових угод) до нього), а також реально та належним чином виконувати усі інші свої зобов`язання по оплаті за поставлений (переданий у власність) товар; нести відповідальність за невиконання та/або несвоєчасне виконання своїх грошових зобов`язань відповідно до умов цього договору. 
Відповідно до п. 5.3 договору за порушення строків оплати товару покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від вартості товару, оплату якого прострочено, за кожний день такого прострочення. За прострочення строків оплати товару, понад 5 (п`ять) банківських днів покупець, крім пені, додатково сплачує штраф у розмірі 20% від суми простроченого платежу. У випадку прострочення покупцем виконання будь-яких грошових зобов`язань за даним договором постачальник має право зупинити виконання свого обов`язку щодо постачання (передачі) товару, відмовитись від його виконання частково або в повному обсязі, без застосування до постачальника штрафних санкцій.
Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2020 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним (п.6.7 правочину).
Відповідно до Специфікації №1 від 10.04.2020 року до договору поставки мінеральних добрив №49-МД-10.04.2020 від 10.04.2020 року, загальна кількість товару, що поставляється по даній специфікації, складає 120,000 тонн. Загальна базова вартість товару, який поставляється по даній специфікації, складає 1098000,00 грн., в тому числі ПДВ 183000,00 грн.  (а.с.15).
Договір поставки мінеральних добрив №49-МД-10.04.2020 від 10.04.2020 року та специфікацію № 1 від 10.04.2020 року підписали представники сторін. Вказаний договір та специфікація до нього містять відтиски печаток.
На виконання умов договору №49-МД-10.04.2020 від 10.04.2020 року позивач поставив, а відповідач прийняв товар по специфікації на загальну суму 1098000,00 грн, що підтверджується наявними у судовій справі копіями видаткових накладних №1785 від 13.04.2020 року на суму 439200,00 грн, №1861 від 14.04.2020 року на суму 439200,00 грн, №1916 від 16.04.2020 року на суму 219600,00 грн. (а.с.20-22).
14.09.2020 року між АТ "Аграрний фонд" (постачальник) та ТзОВ "Агро-Рось" (покупець) укладено додаткову угоду №1 до договору поставки мінеральних добрив №49-МД-10.04.2020 від 10.04.2020 року (остаточний розрахунок) про наступне:
- у тексті договору слова "Публічне акціонерне товариство "Аграрний фонд" замінити словами "Акціонерне товариство "Аграрний фонд" та слова "ПАТ "Аграрний фонд" замінити словами "АТ "Аграрний фонд" у відповідних відмінках (п. 1.1 додаткової угоди);
- на виконання умов договору сторони дійшли взаємної згоди щодо перегляду ціни за 1 тонну поставлених мінеральних добрив, з врахуванням пунктів 2.3, 2.6 та 3.12 договору, та зафіксували, що остаточна вартість поставлених мінеральних добрив становить 1179201,12 грн. (п. 2 додаткової угоди);
-підписанням цієї додаткової угоди сторони підтверджують, що не мають жодних претензій та зауважень до здійсненого розрахунку вартості поставлених мінеральних добрив, що додається до цієї додаткової угоди та є його невід`ємною частиною цієї додаткової угоди (п.3 додаткової угоди) (а.с.16-18).
18.09.2020 року відповідач оплатив погоджену сторонами в додатковій угоді остаточну вартість отриманого товару шляхом перерахування на рахунок відповідача 1179201,12 грн, що підтверджується копією банківської виписки (а.с.19).
06.11.2020 року позивач надіслав відповідачу вимогу № 02-08/3/2926 від 05.11.2020 року, в якій вважає, що покупець оплатив товар з порушенням строку, передбаченого п. 2.7 договору, у зв`язку з чим, відповідно до п. 5.3 договору, зобов`язаний сплатити пеню та штраф у сумі 242026,19 грн. Вказані кошти просив сплатити до 13 листопада 2020 року.
Відповідач залишив вказану вимогу без відповіді та задоволення, що слугувало підставою звернення позивача до місцевого господарського суду з даним позовом.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні  договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).
Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).
У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Статтею 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, унормовано, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
В силу приписів статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
В ході розгляду справи суд встановив, що на підставі договору №49-МД-10.04.2020 від 10.04.2020 року позивач поставив, а відповідач прийняв товар по специфікації на загальну суму 1098000,00 грн., що підтверджується вищеописаними копіями видаткових накладних №1785 від 13.04.2020 року, №1861 від 14.04.2020 року та №1916 від 16.04.2020 року.
Частина 2 статті 632 Цивільного кодексу України надає сторонам можливість включення в договори умови про порядок і підстави зміни ціни під час виконання договору. Для можливості зміни ціни в договорі повинна обов`язково бути зазначена така умова.
Відповідно до п. 2.7 договору остаточну вартість товару покупець зобов`язаний сплатити протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту підписання сторонами додаткової угоди (остаточний розрахунок) до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 01 вересня 2020 року (яка є кінцевою датою).
Таким чином, сторони погодили, що остаточна вартість товару фіксується шляхом укладення додаткової угоди, яка повинна бути укладена до 01.09.2020 року для належного виконання покупцем своїх договірних зобов`язань щодо оплати товару.
Суд встановив, що з початку поставки товару, тобто з квітня 2020 року і по 14 вересня 2020 року ніяких пропозицій щодо укладення додаткової угоди та остаточного розрахунку за отриманий товар сторони не заявляли.
Додаткова угода №1 до договору поставки мінеральних добрив №49-МД-10.04.2020 від 10.04.2020 року (остаточний розрахунок) укладена сторонами лише 14.09.2020 року, тобто поза межами кінцевого строку оплати - 01.09.2020 року.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що підписання додаткової угоди є суттєвою зміною порядку оплати, і виконання відповідачем правочину не могло бути здійснено до 01.09.2020 року, так як на момент укладання додаткової угоди цей строк вже минув.
У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до приписів статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
В силу приписів статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Згідно з частиною 1 статті 229 Господарського кодексу України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.
У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до частин 2, 3 статті 226 Господарського кодексу України сторона, яка порушила своє зобов`язання або напевно знає, що порушить його при настанні строку виконання, повинна невідкладно повідомити про це другу сторону. У протилежному випадку ця сторона позбавляється права посилатися на невжиття другою стороною заходів щодо запобігання збиткам та вимагати відповідного зменшення розміру збитків. Сторона господарського зобов`язання позбавляється права на відшкодування збитків у разі якщо вона була своєчасно попереджена другою стороною про можливе невиконання нею зобов`язання і могла запобігти виникненню збитків своїми діями, але не зробила цього, крім випадків, якщо законом або договором не передбачено інше.
Загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.
Принцип добросовісності передбачає неможливість укладення зобов`язання на засадах обману, чесну, сумлінну поведінку суб`єктів зобов`язання, вчинення ними всіх залежних від них дій щодо належного виконання зобов`язання та не порушення прав інших осіб.
Проаналізувавши вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що бездіяльність позивача щодо неукладення додаткової угоди у встановлений договором строк та ненадання своєму контрагенту остаточного розрахунку вартості товару до 01.09.2020 року призвела до неможливості вчасного та належного виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати товару.
Відповідно до частин 1, 3 статті 221 Господарського кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов`язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не виконав дій, що передбачені законом, іншими правовими актами, або випливають із змісту зобов`язання, до вчинення яких боржник не міг виконати свого зобов`язання перед кредитором. У разі якщо кредитор не виконав дій, зазначених у частині першій цієї статті, за погодженням сторін допускається відстрочення виконання на строк прострочення кредитора.
Сторони не заперечують та матеріалами справи підтверджується, що 18.09.2020 року відповідач перерахував на рахунок позивача визначену в додатковій угоді остаточну вартість отриманого товару в сумі 1179201,12 грн.
Таким чином, відповідач дійсно не сплатив кошти за поставлений товар до 01 вересня 2020 року. Разом з тим, в договорі №49-МД-10.04.2020 від 10.04.2020 року сторони дійшли згоди, що повний розрахунок проводиться не за базовою ціною, визначеною у договорі поставки, а за остаточною вартістю, яка фіксується шляхом укладення додаткової угоди. Також сторони погодили, що загальна вартість визначається за формулою з прив`язкою до дати укладення додаткової угоди, а не конкретної дати 01.09.2020 року.
Враховуючи погоджений сторонами строк здійснення остаточних розрахунків, а саме протягом з 5-ти робочих днів з дати укладання додаткової угоди до договору поставки №49-МД-10.04.2020, колегія суддів констатує, що у вказаний термін відповідач виконав свої договірні зобов`язання.
Твердження скаржника про те, що відповідач перерахував йому грошові кошти в сумі 1179201,12 грн. з порушенням строку, визначеного пунктом 2.7 договору, є безпідставними та необґрунтованими.
Проаналізувавши вищеописані правові норми та встановлені судом обставини, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий господарський суд обгрунтовано та підставно відмовив задоволенні позову, оскільки відповідач не прострочив виконання зобов`язання з оплати товару у визначені договором строки та не підлягає притягненню до відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій за порушення умов договору через відсутність його вини.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених в рішенні господарського суду Тернопільської області від 10.03.2021 року у справі №921/815/20.
Відповідно до ч.1, 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.  Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.
Відповідно до ч.1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Підсумовуючи усе вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 197, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд – 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Аграрний фонд» за №7.4-05/1/660 від 06.04.2021 року (вх. № 01-05/1585/21 від 05.05.2021 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Тернопільської області від 10.03.2021 року у справі №921/815/20 – без змін.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
Справу повернути в господарський суд Тернопільської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя                                                                                           О.В. Зварич 

Суддя                                                                                                              В.М. Гриців

        Суддя                                                                                                    О.І. Матущак