Дата документу 14.06.2021 Справа № 334/7326/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 334/7326/20                                        Головуючий у 1 інстанції: Філіпова І.М.
№ 22-ц/807/1558/21                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району на рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 11 лютого 2021 року у справі за позовом Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району до ОСОБА_1 про стягнення суми надміру виплаченої субсидії,

ВСТАНОВИВ

В грудні 2020 року УСЗН ЗМР по Дніпровському району звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми надміру виплаченої субсидії,

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 31.05.2018 року відповідач звернувся до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради із заявою про призначення субсидії. Разом з заявою було подано декларацію про доходи, витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії. У розділі декларації про транспортні засоби із дати випуску яких минуло менш ніж 5 років (крім мопеда), що перебувають у власності або володінні осіб, які входять до складу домогосподарства, а також членів сім`ї із складу домогосподарства незалежно від реєстрації їхнього місця проживання, відповідач не вказала жодного транспортного засобу.
Рішенням про призначення субсидії від 06.07.2018 року відповідачу було нараховано субсидію.
Рішенням комісії від 23.01.2020 року, протокол №5, за результатами аналітичного пошуку транспортних засобів по «НАІС ДДАІ» МВС України, було виявлено, що чоловік відповідача є власником транспортного засобу HONDA XR 125L ( мотоцикл) 2013 року випуску.
Оскільки позивачем було виявлено транспортний засіб, якій належить на праві власності чоловіку відповідачу, 2013 року випуску, проте в декларації про доходи від 30.05.2018 року вказаний транспортний засіб вказано не було, позивач прийшов до висновку, що відповідач при заповненні декларації вніс завідома недостовірні відомості, що є підставою для повернення субсидії.
У зв`язку з цим, рішенням комісії від 23.01.2020 року було відмінено нарахування субсидії та зроблений перерахунок за період з 01.05.2018 року по 31.01.2019 року в сумі 5086, 78 грн, та з 01.02.2019 року по 30.05.2019 року в сумі 2884,25 грн. У добровільному порядку не сплатив суму надміру виплаченої субсидії.

Посилаючись на вищезазначене просило суд, стягнути з відповідача на свою користь суму надмірно виплаченої субсидії в сумі 7971, 03 грн, а також сплачену суму судового збору у розмірі 2102 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 11 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, УСЗН ЗМР по Дніпровському району подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу. У відзиві зазначав, що судом першої інстанції досліджені усі докази у справі та ухвалено законне та обґрунтоване рішення. З цих підстав просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення повною мірою відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернулася з заявою від 29.05.2018 року до управління соціального захисту населення по Дніпровському району з метою отримання житлової субсидії. Відповідачем 30.05.2018 року було подано декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії. В розділі IV Відомості про транспортні засоби, які зареєстровані в установленому порядку і з дати випуску яких минуло менше ніж 5 років (крім мопеда), що перебувають у власності або володінні осіб, що входять до складу домогосподарства, а також членів сім`ї осіб зі складу домогосподарства незалежно від реєстрації їхнього місця проживання (фактичного місця проживання) вказаної декларації відсутня інформація про транспортні засоби. 

На підставі вказаних документів позивачем було прийнято рішення про призначення житлової субсидії ОСОБА_1 з 01.05.2018 року.

Згідно копії протоколу №5 від 23.01.2020 року рішенням комісії по вирішенню питань, пов`язаних з наданням житлових субсидій, пільг та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям прийнято рішення про припинення житлової субсидії з 01.01.2020 року на підставі подання заступника начальника управління. 

Відповідно до копії результатів аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України ОСОБА_2 є власником транспортного засобу HONDA XR 125L (мотоцикл) 2013 року випуску, д/н НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , що також підтверджується копією свідоцтва по реєстрацію транспортного засобу. 

Згідно розрахунку позивача розмір надмірно перерахованої субсидії ОСОБА_1 за період з 01.05.2018 року по 31.01.2019 року складає 5086,78 грн, та з 01.02.2019 року по 30.04.2019 року - 2884,25 грн.

Відповідно до листа ТОВ «Макфорт» №20/02-20 від 20.02.2020 року мотоцикл HONDA XR 125L (мотоцикл), № НОМЕР_2 , 22.05.2013 року був відвантажений заводом виробником в Китаї морському перевізнику для транспортування та подальшої реалізації офіційному дистриб`ютору марки HONDA в Україні ТОВ «Хонда України», що підтверджується копією вантажно – митної декларації, код 2761 (Коносамент) від 22.05.2013 року та кодом 3105 (Рахунок-фактура, інвойс) від 20.05.2013 року.

Згідно копії довідки ТОВ «Прайд Мотор» №01-064 від 10.03.2020 року датою виробництва мотоциклу HONDA XR 125L ( мотоцикл), № НОМЕР_2 є 06.05.2013 року.

Пред`являючи вимогу про стягнення з відповідача надміру виплаченої суми житлової субсидії позивач покликається на зазначення відповідачем в декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, неповної та недостовірної інформації, що вплинуло на встановлення права на призначення житлової субсидії.

Відповідно до пп.4 п.6 Положення житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період) якщо будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства протягом 12 місяців перед зверненням за призначенням житлової субсидії, призначенням житлової субсидії без звернення здійснив купівлю або іншим законним способом набув право власності на земельну ділянку, квартиру (будинок), транспортний засіб (механізм), будівельні матеріали, інші товари довгострокового вжитку або оплатив (одноразово) будь-які послуги (крім медичних, освітніх та житлово-комунальних послуг згідно із соціальною нормою житла та соціальними нормативами житлово-комунального обслуговування) на суму, яка на дату купівлі, оплати, набуття права власності в інший законний спосіб перевищує 50 тис. гривень.

Субсидія розраховується виходячи з кількості зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб (осіб, які фактично проживають), яким нараховується плата за житлово-комунальні послуги, у тому числі осіб, призваних на військову службу (пункт 7 Положення).

Пунктом 20 Порядку (у редакцій, чинній на час звернення позивача до відповідача із вимогою про повернення отриманої житлової субсидії) сума субсидії, перерахованої (виплаченої) надміру внаслідок свідомого подання громадянином документів з недостовірними відомостями або неповідомлення громадянином про зміни, зазначені у пункті 14 цього Положення, повертається ним за вимогою органу, що призначив субсидію. У разі коли громадянин добровільно не повернув надміру перераховану (виплачену) суму субсидії, питання про її стягнення органи, що призначають субсидії, вирішують у судовому порядку.

Положеннями статей 1212, 1215 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Не підлягає поверненню безпідставно набуті, зокрема, заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються. Тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісність набувача покладається на платника відповідних сум. ( правовий висновок ВП ВС у постанові від 19.01.2019р. у справі № 753/15556/15-ц).

Тобто, механізм повернення надмірно отриманих коштів у виді житлової субсидії передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини отримувача субсидій, а саме через його зловживання.

Зі справи вбачається, що на день заповнення відповідачем декларації про доходи 30.05.2018 року, транспортному засобу HONDA XR 125L ( мотоцикл) з дати випуску минуло більше ніж 5 років, тому у відповідача не було обов`язку вказувати вказаний транспортний засіб у декларації.

З огляду на викладене та враховуючи, що при розгляді справи позивачем (платником грошових коштів) не було доведено факту недобросовісності відповідача (набувача грошових коштів) та вчинення ним умисних дій зі свідомого подання недостовірних відомостей щодо доходів та майнового стану, а тому немає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення надмірно отриманих коштів у вигляді житлової субсидії.

Колегія суддів зазначає, що при розгляді цієї справи може бути враховано рішення Європейського Суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року в справі "Рисовський проти України" щодо принципів застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, щодо необхідності додержання принципу "належного урядування" при втручанні держави у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" від 05 січня 2000 року, "Онер`їлдіз проти Туреччини" від 18 червня 2002 року, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" від 08 квітня 2008 року, "Москаль проти Польщі" від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Лелас проти Хорватії" від 20 травня 2010 року і "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" від 18 червня 2002 року та "Беєлер проти Італії" від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини зазначає, що вислів "згідно із законом" не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах (рішення у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України", заява № 30856/03, від 02 грудня 2011 року).

За викладених обставин у суду першої інстанцій не було підстав для стягнення з відповідача надмірно отриманих коштів у виді житлової субсидії, тому оскаржуване судове рішення не підлягає скасуванню.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують і висновків суду не спростовують.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382  ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 11 лютого 2021 рокупо цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 14 червня 2021 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

                                                                               О.З. Поляков