Постанова
Іменем України
 
21 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 640/4304/17-ц

провадження № 61-19472св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Бурлакова С. Ю., Жданової В. С., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа: Київський районний у місті Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 28 травня 2020 року у складі судді Губської Я. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Бурлака І. В., Хорошевського О. М., Яцини В. Б.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2017 року  ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до 
ОСОБА_2 , третя особа - Київський районний у місті Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про виключення батька з актового запису про народження дитини.
 
Позов мотивовано тим, що з 2005 року по 2017 рік ОСОБА_4 з 
ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 народила дочку ОСОБА_5 .
 
Позивач зазначав, що відповідачка настоювала на реєстрації шлюбних відносин, завіряючи його, що вагітна від нього та дитина народилася недоношеною. На прийомі у лікаря-педіатра, відповідачка на питання лікаря відносно строку народження дитини запевнила, що дівчинка народилася доношеною.
 
Згідно історії пологів № 752 ОСОБА_2 у КЗОЗ «Харківський міський пологовий будинок № 2 ім. М.Х. Гельферіха» ІНФОРМАЦІЯ_1 о 22-30 годині народила доношену дитину жіночої статі, вагою 3000 г, зростом 52 см.
 
ОСОБА_4 просив вилучити відомості про батьківство ОСОБА_3 з актового запису № 2616 від 2005 року в міському відділі реєстрації актів цивільного стану № 3 Харківського обласного управління юстиції про народження ОСОБА_5 , свідоцтво про народження НОМЕР_1 , видане 05 січня 2017 року.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 28 травня 2020 року позовні вимоги задоволено.
 
Виключено відомості про батьківство ОСОБА_3 з актового запису № 2616 від 29 листопада 2005 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 640,80 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 2 800,00 грн. 
 
Рішення суду мотивовано тим, що оскільки відповідачка ухилилася разом із дитиною від відбору порівняльних зразків крові для проведення експертизи, наявні підстави для задоволення позову.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.
 
Рішення Київського районного суду міста Харкова від 28 травня 2020 року залишено без змін.
 
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 , апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
23 грудня 2020 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Київського районного суду міста Харкова від 28 травня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судовий розгляд даної цивільної справи відбувся 28 травня 2020 року без належного повідомлення відповідачки, що було проігноровано апеляційним судом. Заявник вказує, що судовий розгляд 
28 травня 2020 року відбувся без її участі та без участі її представника.
 
Заявниця також вказує, що висновок судів першої та апеляційної інстанцій про ухилення ОСОБА_2 та її доньки ОСОБА_5 від участі в судовій молекулярно-генетичній експертизі є хибним, оскільки заявниця та її донька не знали та жодного разу не були повідомлені про час та місце явки для відібрання зразків біологічного матеріалу для проведення експертизи.
 
Доводи інших учасників справи
 
11 лютого 2021 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду відзив, у якому просить у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_2 відмовити, а рішення Київського районного суду міста Харкова від 28 травня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року залишити без змін.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2021 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Київського районного суду міста Харкова.
 
26 лютого 2021 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2021 року справу призначено до судового розгляду. 
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ 
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Фактичні обставини справи
 
З 19 лютого 2005 року по 25 травня 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_5 , батьками якої записано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . 
 
Згідно відповіді Комунального закладу охорони здоров`я «Харківський міський клінічний пологовий будинок № 2 імені М.Х. Гельферіха» № 01-06/101 
від 25 січня 2017 року, історії пологів № 752 ОСОБА_2 у пологовому будинку ІНФОРМАЦІЯ_1 о 22-30 годині народила доношену дитину, жіночої статі, вагою 3000 г, зростом 52 см.
 
Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 21 липня 2011 року у справі № 2018/2-971/11/17 стягнуто з ОСОБА_3 на користь 
ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , 
ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частини від всіх видів заробітку, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 червня 2011 року до її повноліття. На виконання вказаного рішення суду 23 квітня 2012 року видано виконавчий лист № 2018/2-971/11/17.
 
Постановою Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 13 жовтня 2011 року ВП № 29664160 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-971/11/17.
 
Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 17 жовтня 2017 року призначено по справі судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (т. 1. а. с. 65).
 
22 листопада 2017 року до суду першої інстанції від ОСОБА_2 надійшло клопотання, в якому вона просила відмовити у задоволенні клопотання експерта від 03 листопада 2017 року по забору зразків біологічного матеріалу у дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з причин нанесення додаткової психологічної травми дитині (т. 1, а. с. 85-88).
 
Як вбачається з повідомлень Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи № 2894 від 21 грудня 2017 року, № 02-06/176 від 24 січня 2018 року, № 02-06/435 від 21 лютого 2018 року, з причини неявки ОСОБА_2 та ОСОБА_5 для відібрання зразків крові для подальшої молекулярно-генетичної експертизи на підставі ухвали Київського районного суду міста Харкова від 23 листопада 2017 року, відбір зразків крові не проводився. ОСОБА_3 перебував у відділенні судово-медичної імунології Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи 21 грудня 2017 року, 24 січня 
2018 року та 21 лютого 2018 року в період часу з 11-00 годин до 13-00 години 
(т. 1, а. с. 110, 118, 130, т. 2, а. с. 184, т. 3, а. с. 5).
 
10 січня 2018 року Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром складено повідомлення про неможливість проведення експертизи 
№ 19/10-1/608/СЕ/17, оскільки ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та 
ОСОБА_5 до центру не з`явилися, їх біологічні зразки (кров або слину) для дослідження не надано, відбір порівняльних зразків вищезазначених осіб не проводився (т. 1, а. с. 122-123).
 
Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 19 вересня 2019 року призначено судову медичну молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (т. 4, а. с. 123-124).
 
Із повідомлень Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи 
№ 02-06/2286 від 22 листопада 2019 року, № 02-06/2528 від 20 грудня 2019 року, № 02-06/219 від 24 січня 2020 року вбачається, що з причини неявки 
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 для відібрання зразків крові для подальшої молекулярно-генетичної експертизи, відбір зразків крові не проводився. ОСОБА_3 перебував у відділенні судово-медичної імунології Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи 22 листопада 2019 року, 20 грудня 2019 року та 24 січня 2020 року в період часу з 11-00 годин до 13-00 години (т. 4, а. с. 143, 156, 160).
 
27 січня 2020 року Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром складено повідомлення про неможливість проведення експертизи 
№ 19/10-1-824/СЕ/19, оскільки ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та 
ОСОБА_5 до центру не з`явилися, їх біологічні зразки (кров або слину) для дослідження не надано, відбір порівняльних зразків вищезазначених осіб не проводився (т. 4, а. с. 163). 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.
 
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
 
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
 
Відповідно до частини першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України . 
 
Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (частина четверта статті 128 СК України)
 
Тлумачення статті 128 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Судово-генетична та судово-імунологічна експертизи у цій справі не проведені, проте, встановлено з підтвердженням належними і допустимими доказами походження ОСОБА_7 від позивача: сумісне проживання відповідача разом із позивачем без реєстрації шлюбу до і на момент народження дитини у квартирі батьків позивача, визнання позивачем дитини своєю».
 
Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки відповідачка ухилилася разом із дитиною від відбору порівняльних зразків крові для проведення експертизи, наявні підстави для задоволення позову.
 
Колегія суддів погоджується з таким висновок судів попередніх інстанцій з таких підстав.
 
У частині першій статті 44 ЦПК Українипередбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
 
У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
 
Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України суд роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
 
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, встановивши, що відповідачка неодноразово не з`явилася для забору біологічних зразків разом із дитиною для проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи (експертизи ДНК), що свідчить про її ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі, зробили правильний висновок про наявність підстав для задоволення позову.
 
Відповідачка не довела наявність поважних підстав, які перешкоджали їй з`явитися разом із дитиною до експертної установи для забору відповідних зразків її та дитини. Вказані дії та бездіяльність відповідачки, що призвели до неможливості проведення експертизи, надали суду можливість визнати факт, який відповідачкою заперечується, та задовольнити позовні вимоги 
ОСОБА_3 .
 
Нез`явлення відповідачки разом із дитиною до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи без поважних причин свідчить про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про оспорювання батьківства. Судом першої інстанції вжито належних процесуальних заходів з метою проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи (експертизи ДНК) та забезпечення участі відповідачки разом із дитиною у її проведенні.
 
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду 
від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 (провадження № 61-18333св19), від 09 вересня 2020 року у справі № 277/836/16-ц (провадження 
№ 61-48029св18).
 
Колегія суддів визнає безпідставними аргументи заявника про те, що її не було повідомлено про розгляд справи у суді першої інстанції 28 травня 2020 року, оскільки з матеріалів справи відомо, що 27 травня 2020 року представником ОСОБА_2 - ОСОБА_6 було подано клопотання про відкладення судового засідання призначеного на 28 травня 2020 року о 12 год. 00 хв. 
(т. 5, а. с. 65), що свідчить про обізнаність представника ОСОБА_2 - 
ОСОБА_7 про дату, час та місце розгляду справи, а відтак і про обізнаність заявника.
 
Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, аргументи наведені у касаційній скарзі були предметом дослідження апеляційного суду, яким надано належну правову оцінку таким доводам. Судами у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
 
Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Київського районного суду міста Харкова від 28 травня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення Київського районного суду міста Харкова від 28 травня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська    	
Судді: 	С. Ю. Бурлаков    	
 	В. С. Жданова    	
 	А. Ю. Зайцев    	
 	В. М. Коротун