Постанова
Іменем України
 
19 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 672/196/20
провадження № 61-17982св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 28 липня 2020 року 
у складі судді Шинкоренка С. В. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Ярмолюка О. І., Купельського А. В., Янчук Т. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2  про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення майнової 
та моральної шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 825727 від 18 червня 2010 року йому належить земельна ділянка площею 0,0674 га (кадастровий номер 6821210100:09:001:1002), розташована по АДРЕСА_1 , та призначена для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 
 
ОСОБА_2 є власницею сусідньої земельної ділянки площею 0,075 га (кадастровий номер 6821210100:09:001:0073), що знаходиться на 
АДРЕСА_2 .
 
Починаючи з 2016 року ОСОБА_2 проводить земельні роботи по зміні рельєфу своєї земельної ділянки шляхом насипання ґрунту на прилеглу до земельної ділянки позивача сторону. У зв`язку зі зміною рельєфу дощові та талі води потрапляють на бетонний фундамент (мур), який установлений на межі земельних ділянок, і призводять до його руйнування та зсуву. Внаслідок цього позивачеві створюються перешкоди у користуванні належною йому присадибною ділянкою.
 
Неправомірні дії ОСОБА_2 призвели до пошкодження вказаного муру (підпірної стінки), на зведення якого позивач витратив 4 550,00 грн. Крім того, він зазнав душевних страждань, переніс відчуття страху за своє майно, вживав додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права. 
 
Позивачеві завдано моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.
 
ОСОБА_1  просив суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою площею 0,0674 га (кадастровий номер 6821210100:09:001:1002), розташованою по АДРЕСА_1 , шляхом приведення у початковий стан власної присадибної ділянки по АДРЕСА_2 , і видалення ґрунту зі сторони бетонного фундаменту (муру), який розміщений на межі цих земельних ділянок, на відстань 0,5-1,0 м, провести роботи з відводу дощової та талої води на власній присадибній ділянці по АДРЕСА_2 , з метою запобігання потрапляння цих вод на земельну ділянку по АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 4 550 грн майнової шкоди та 5 000 грн моральної шкоди.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 28 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.
 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що ОСОБА_2 здійснила переміщення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) на своїй земельній ділянці, внаслідок чого сталася зміна рельєфу. Разом із тим, у справі відсутні достатні та об`єктивні докази про те, 
що таке переміщення землі є незаконним і порушує права позивача. Також ОСОБА_1 не довів склад цивільного правопорушення, яке є підставою для відповідальності завдавача шкоди, зокрема відсутні дані про неправомірність дій ОСОБА_2 по зміні рельєфу, причинно-наслідковий зв`язок між цими діями та пошкодженням бетонного муру на межі земельних ділянок і розмір спричиненої позивачеві шкоди.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги
 
У грудні 2020 року ОСОБА_1  подала до Верховного Суду касаційну скаргу у якій 
просить суд касаційної інстанції оскаржувані рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що  ОСОБА_2 неправомірно змінила рельєф своєї земельної ділянки, внаслідок чого позивачеві створюються перешкоди 
у користуванні присадибною ділянкою та завдано шкоди, судами застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду 
від 12 лютого 2020 року у справі № 457/906/17.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу 
до касаційного суду не направили. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі № 672/196/20, витребувано її з Городоцького районного суду Хмельницької області.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
На підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії 
ЯИ № 825727 від 18 червня 2010 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0674 га (кадастровий номер 6821210100:09:001:1002), розташованої 
на   АДРЕСА_1 , та призначеної для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель 
і споруд (присадибна ділянка).
Земельна ділянка площею 0,075 га (кадастровий номер 6821210100:09:001:0073), що знаходиться по АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_2 
 
ОСОБА_2 здійснила перенесення ґрунтового покриву своєї земельної ділянки, внаслідок чого змінився її рельєф.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частин першої, другої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства 
є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частиною другою статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права 
чи порушення норм процесуального права.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню. 
 
Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
За приписами частини першої статті 319 ЦК Українивласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
 
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. 
 
Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
 
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).
 
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду 
за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
 
Відповідно до пунктів «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
 
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані 
з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян 
на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК Українишляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).
 
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
 
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування 
є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Установивши, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, 
що перенесення ґрунтового покриву та зміна рельєфу земельної ділянки 
ОСОБА_2 призводить до руйнування встановленого ОСОБА_1 бетонного муру, потрапляння дощових і талих вод на земельну ділянку позивача, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
 
Доводи касаційної скарги, що судом апеляційної інстанції застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 457/906/17 не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують правильність застосування судами норм матеріального права у правовідносинах, що виникли між сторонами.
 
Посилання у касаційній скарзі на те, що судами не враховано акт про розгляд звернення ОСОБА_1 щодо усунення порушень землекористування зі сторони суміжного землекористувача ОСОБА_2 від 31 травня 2017 року, акт 
по розгляду заяви ОСОБА_2 про надання дозволу на продовження терміну виконання робіт, вказаних в акті комісії, від 14 серпня 2017 року, відповідь 
на звернення ОСОБА_1 до Городоцької міської ради від 16 січня 2018 року 
№ 87, акт розгляду звернення ОСОБА_1 щодо усунення порушень землекористування зі сторони суміжного землекористувача ОСОБА_2 
від 05 червня 2018 року, додатковий акт розгляду звернення ОСОБА_1 щодо усунення порушень землекористування зі сторони суміжного землекористувача ОСОБА_2 від 14 червня 2019 року, є необґрунтованими, оскільки у справі, яка переглядається судами оцінено подані сторонами докази у їх сукупності. 
 
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року 
у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. 
 
Верховний Суд наголошує на тому, що суд касаційної інстанції в силу вимог статті 400 ЦПК України позбавлений можливості самостійно встановлювати обставини справи, не встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, 
а також досліджувати докази справи, змінюючи їх оцінку.
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення 
у судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих 
та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Керуючись статтями 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 28 липня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною 
та оскарженню не підлягає. 

Судді:                                                                                                           С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                                        В. М. Коротун
 
                                                                                                                        М. Є. Червинська