ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 травня 2021 року           справа №415/1252/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів   Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу       ОСОБА_1  на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 17 березня 2021 р.  у справі  № 415/1252/21 (головуючий І інстанції суддя Калмикова Ю.О.)   за позовом    ОСОБА_1   до   В.о. начальника 1 групи ІПК відділення ІПК відділу державної прикордонної служби «Мілове» ім. В. Банних капітана Франчук Тетяни Анатоліївни  про   скасування постанови про адміністративне правопорушення,

                                                ВСТАНОВИВ:

Позивач 18.02.2021 року звернувся до суду першої інстанції з позовною заявою до  в.о. начальника 1 групи ІПК відділення ІПК відділу державної прикордонної служби «Мілове» ім. В. Банних капітана Франчук Тетяни Анатоліївни, в якій просив скасувати постанову відповідача щодо оскарження постанови № 144683 від 14.02.2021, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700 за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП (а.с. 2-4). 
Ухвалою  Лисичанського міського суду Луганської області від 17 березня 2021 року адміністративну справу за позовом   ОСОБА_1   до   В.о. начальника 1 групи ІПК відділення ІПК відділу державної прикордонної служби «Мілове» ім. В. Банних капітана Франчук Тетяни Анатоліївни     про   скасування постанови про адміністративне правопорушення  вирішено передати на розгляд  за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Краматорського міського суду Донецької області (а.с. 33).
Не погодившись   із   судовим   рішенням,     позивач    подав  апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що частиною 1 ст. 25 КАС України встановлена підсудність справ за вибором позивача. При звернення до суду із позовом позивач обрав Лисичанський міський суд.
Також, вказує, що за загальним правилом підсудності, визначеним ч. 2 ст. 26 КАС України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їх місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань, якщо інше не передбачено КАС України. Відповідач зареєстрований у м. Лисичанську Луганської області.
Сторони у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином.  Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто у письмовому провадженні.
Приймаючи ухвалу про передачу справи на розгляд до  Краматорського міського суду Донецької області, суд першої інстанції виходив з того, що за правилами Кодексу адміністративного судочинства України ця справа непідсудна  Лисичанському міському суду Луганської області та має бути подана на підставі ч. 1 ст. 25 КАС України до суду за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.
Колегія суддів, вирішуючи спір у цій справі, виходить з наступного.
Статтею 1 КАС України визначено, що Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.
Приписи частини третьої статті 3 КАС України встановлюють: провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
За унормуванням ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:
1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Частиною 1 ст. 25 КАС України передбачено, що адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Предмет спору у цій справі не належить до категорії виключної підсудності, занотованій у ст.. 27 КАС України.
Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено цим Кодексом (ч. 2 ст. 26 КАС України).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач звернувся до  Лисичанського міського суду Луганської області з позовною заявою щодо скасування постанови відповідача про притягнення  його до адміністративної відповідальності.
Як вже зазначалось раніше, за унормуванням ч. 1 ст. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної особи, вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Таким чином, стаття містить альтернативу у визначенні підсудності при розгляді справи, і право вибору в цьому випадку належить саме позивачу.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач зареєстрований у м. Лисичанську Луганської області.
Таким чином, позивач, направляючи позовну заяву до Лисичанського міського суду Луганської області,  діяв у відповідності до ст. 25 КАС України.
Крім того, суд зауважує, що посилання суду першої інстанції на розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 № 27/0/38-14 "Про визначення територіальної підсудності справ" є хибним, оскільки за змістом ч. 1 ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя окремими судами в районі проведення антитерористичної операції змінити територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції таким судам, та забезпечити розгляд цивільних справ, справ про адміністративні правопорушення, адміністративних справ, господарських справ і кримінальних проваджень місцевими та апеляційними судами, можливо тільки за розпорядженням Голови Верховного Суду. Такого розпорядження з 15 грудня 2017 року до теперішнього часу видано не було.
Колегія суддів відзначає, що зміст ст. 25 КАСУ діє саме в редакції Закону України 2147-VIII від 03.10.2017 з 15.12.2017 року.
Таким чином, колегія суддів вважає, що ця справа належить до юрисдикції  Лисичанського міського суду Луганської області.
Відтак, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала про передачу справи до  Краматорського міського суду Донецької області є неправомірною та підлягає скасуванню.
При цьому суд звертає увагу, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.
Відповідно до вимог статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
За практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише  фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі "Беллет проти Франції" ("Bellet v. France", № 23805/94 п. 36) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" (Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97) та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" (Perez de Rada Cavanilles v. Spain) ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.
Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, розгляд справи судом, якому не підсудна справа, може унеможливити доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги є такими, що підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню із направленням справи до  Лисичанського міського суду Луганської області.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 6 травня 2021 року було відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.
Оскільки апеляційна скарга позивача задоволена, то відсутні підстави для стягнення з останнього судового збору.
Керуючись статтями 23, 33, ч. 5 ст. 287, ст. 292, 308, 311, 312, 315, 318, 321, 322, 325, 328, 372 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
                                                                                                            
                                                ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну   скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 17 березня 2021 р.   -   задовольнити частково.
Ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 17 березня 2021 р.  у справі  № 415/1252/21  - скасувати.
Адміністративну справу №415/1252/21 направити для продовження розгляду   до Лисичанського міського суду Луганської області.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 26.05.2021 року.

Колегія суддів:                                                                                               Г.М. Міронова

                                                                                                                        І.В. Геращенко

                                                                                                                                  Е.Г. Казначеєв