ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року		Справа № 380/9449/20 пров. № А/857/8158/21	
 Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Затолочного В.С.,
при секретарі судового засідання – Хомича О.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Виконавчого комітету Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 9 лютого 2021 року (суддя Хома О.П., м.Львів, повний текст складено 16 лютого 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради (далі – Виконавчий комітет, Міська рада відповідно) в якому просила:
визнати протиправним дії відповідача в частині розгляду питання та голосування за рішення «Про зупинення дії містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва, затверджених рішенням виконавчого комітету від 22.02.2019 №167» від 16.10.2020 №947 (далі – Рішення №947);
скасувати Рішення №947.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 9 лютого 2021 року позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В доводах апеляційної скарги вказує, що відповідно до пункту 3.7 «Положення про виконавчий комітет Львівської міської ради» затвердженого ухвалою Міської ради від 09.02.2017 №1478 (далі – Ухвала №1478, Положення відповідно) до повноважень виконавчого комітету  віднесено скасування або зміна актів районних адміністрацій, департаментів, управлінь, відділів, інших виконавчих органів міської ради, а також їх посадових осіб. Враховуючи вищезазначене, відповідач діяв відповідно до законодавства України та наданих повноважень, а тому оскаржуване Рішення №947 є законним та не порушує права позивача. Що стосується визнання судом дій Виконавчого комітету протиправними при прийнятті Рішення №947, то апелянт зазначає, що процедура підготовки  проекту Рішення №947 здійснено відповідно до регламенту Виконавчого комітету.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни чи їх зупиняти, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Також зазначив, що відсутність у відповідача повноважень на прийняття рішення про зупинення дії містобудівних умов та обмежень свідчить про протиправність таких дій.
Такі висновки суду першої інстанції по суті спору відповідає встановленим обставинам справи, однак вказане рішення суду не може бути залишено без змін, з таких міркувань.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що рішенням Виконавчого комітету «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на реконструкцію гр. ОСОБА_1 нежитлових приміщень з розширенням за рахунок надбудови 2-го поверху на АДРЕСА_1 під магазин-шоурум від 22.02.2019 №167 (далі – Рішення №167, Містобудівні умови, Об`єкт будівництва) затверджено Містобудівні умови на реконструкцію ОСОБА_1 Об`єкта будівництва (а.с.5).
Позивачем на підставі наданих Містобудівних умов було розроблено робочий проект Об`єкта будівництва та подано такий проект на розгляд до Державного підприємства «Укрдержбудекспертиза» у Львівській області (далі – ДП) для проведення експертного звіту.
За результатами розгляду проектної документації експертною комісією філії ДП складено експертний звіт від 09.12.2019 №14-2096-19, яким встановлено, що проектна документація розроблена відповідно до вихідних даних на проектування з дотриманням вимог до міцності, надійності та довговічності об`єкта будівництва, його експлуатаційної безпеки та інженерного забезпечення, у тому числі вимог з питань створення умов для безперешкодного доступу осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення, санітарного і епідеміологічного благополуччя населення, охорони праці, екології, енергозбереження, пожежної та техногенної безпеки, і може затверджена (а.с.6-9).
Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові Калмиковій О.І. надано дозвіл на виконання будівельних робіт від 20.12.2019 № ЛВ 112193542678 (далі – Дозвіл) щодо реконструкції Об`єкт будівництва (а.с.10).
Рішенням №947 зупинено дію Містобудівних умов на Об`єкт будівництва, затверджених Рішенням №167 (а.с.12-13).
Зі змісту Рішення №947 видно, що таке прийнято за колективним зверненням мешканців будинку АДРЕСА_1 , відповідно до Законів України «Про регулюванні містобудівної діяльності» (далі – Закон №3038-VI), «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі – Закон №280/97-ВР) та ухвали Міської ради «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради» від 14.07.2016 №777.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 1 Закону №3038-VI містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - це документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.
Частиною четвертою статті 33 Закону №3038-VI встановлено, що розміщення об`єктів  будівництва на території населених пунктів та за їх межами під час комплексної забудови території здійснюється виконавчим органом сільської, селищної, міської ради, районною державною адміністрацією відповідно до їх повноважень шляхом надання містобудівних умов та обмежень або видачі будівельного паспорта відповідно до містобудівної документації у порядку, передбаченому цим Законом.
Частинами четвертою та восьмою статті 29 Закону №3038-VI визначено підстави для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень, а також підстави їх скасування.
Зокрема, підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є: 1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень; 2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці; 3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні (частина четверта статті 29 Закону №3038-VI).
Згідно із частиною восьмою статті 29 Закону №3038-VI містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника.
Внесення змін до містобудівних умов та обмежень може здійснювати орган, що їх надав, за заявою замовника, на виконання приписів головних інспекторів будівельного нагляду центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, або за рішенням суду.
Скасування містобудівних умов та обмежень здійснюється:
1) за заявою замовника;
2) головними інспекторами будівельного нагляду в порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду у разі невідповідності містобудівних умов та обмежень містобудівному законодавству, містобудівній документації на місцевому рівні, будівельним нормам, стандартам і правилам;
3) за рішенням суду.
У разі скасування в порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду або за рішенням суду містобудівних умов та обмежень посадові особи відповідного уповноваженого органу містобудування та архітектури несуть відповідальність згідно із законом (частина восьма статті 29 Закону №3038-VI).
Як видно із наведених вище норм Закону №3038-VI ними визначено лише підстави для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень, внесення змін у містобудівні умови та обмеження, а також скасування останніх та не передбачено підстав для зупинення дії містобудівних умов та обмеження.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про архітектурну діяльність» (далі - Закон №687-XIV) органи місцевого самоврядування здійснюють свою діяльність у сфері містобудування та архітектури відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Обсяг повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі будівництва встановлює стаття 31 Закону №280/97-ВР, підпунктом 9 пункту «а» частини першої якої закріплено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження - надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок.
Згідно з частиною першою статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.
Відповідно до частин четвертої-п`ятої статті 59 Закону №280/97-ВР рішення сільської, селищної, міської ради у п`ятиденний строк з моменту його прийняття може бути зупинено сільським, селищним, міським головою і внесено на повторний розгляд відповідної ради із обґрунтуванням зауважень. Рада зобов`язана у двотижневий строк повторно розглянути рішення. Якщо рада відхилила зауваження сільського, селищного, міського голови і підтвердила попереднє рішення двома третинами депутатів від загального складу ради, воно набирає чинності.
Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.
Частиною десятою цієї ж статті визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Регламентом виконавчого комітету Міської ради, затвердженим рішенням Виконавчого комітету від 13.10.2017 №903, визначено, що Виконавчий комітет в межах своїх повноважень приймає рішення (пункт 1.1).
У разі незгоди Львівського міського голови з рішенням виконавчого комітету Львівський міський голова може зупинити дію цього рішення своїм розпорядженням та подати це питання на розгляд Міської ради (пункт 1.4).
Наведені вище норми свідчать про те, що лише міський голова наділений правом зупинити рішення Виконавчого комітету у разі незгоди з таким. Тобто, розпорядженням міського голови зупиненим могло бути Рішення №167, а не самі Містобудівні умови.
Судом першої інстанції правильно відхилено доводи відповідача про правомірність оскарженого Рішення №947 з посиланням на пункт 3.7 Положення, з огляду на те, що цим пунктом Положення не передбачено право Виконавчого комітету зупиняти дію власних рішень і, зокрема Містобудівних умов.
У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.
Цей принцип знайшов своє відображення у статті 74 Закону №280/97-ВР, згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.
Конституційний Суд України у Рішенні від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування)вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.
Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни чи їх зупиняти, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.
Зважаючи на те, що на виконання Рішення №167 позивачем виготовлена відповідна проектна документація на Об`єкт будівництва та проведені певні будівельні роботи щодо реконструкції даного Об`єкта будівництва (зведено несучі конструкції, стіни, плоский залізобетонний монолітний дах, закінчена гідроізоляція плоского монолітного даху) і вона не зверталась до відповідача про зміну чи скасування Містобудівних умов, а звернення мешканців будинку АДРЕСА_1 не може бути єдиною та самостійною підставою для прийняття Виконавчим комітетом подібного Рішенню №947, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування Рішення №947.
Щодо задоволення позову в частині визнання протиправними дій Виконавчого комітету щодо прийняття Рішення №947, то необхідно зазначити наступне.
За змістом частини першої-другої статті 245 КАС при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Застосування конкретного способу захисту права або законного інтересу залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. Особа, права чи законній інтереси якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права чи законного інтересу.
Належні способи захисту - це способи, які прямо передбачені законом або спеціальною нормою, аналіз якої дає змогу обрати такий спосіб захисту, який дає змогу забезпечити виконання її приписів.
Очевидно, що за фактичних обставин справи (відсутності правових норм, які надають можливість Виконавчому комітету зупиняти дію саме виданих ним Містобудівних умов), суд апеляційної інстанції вважає, що належним та достатнім способом захисту порушеного права позивача є саме визнання протиправним та скасування Рішення №947, який уже сам по собі свідчить про те, що дії суб`єкта владних повноважень, які були вчиненні для прийняття такого рішення є безпідставними та протиправними.
З цих підстав, суд апеляційної інстанції не вбачає можливості для задоволення позовної вимоги про визнання протиправними дій Виконавчого комітету в частині розгляду питання та голосування за Рішення №947.
Відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції внаслідок переоцінки фактичних обставин справи дійшов до помилкових висновків про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій відповідача щодо прийняття Рішення №947, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Згідно частини шостої статті 139 КАС якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду рішення суду суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову з мотивів, що наведені вище, то відповідно до частини третьої статті 139 КАС судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме 840,80 грн.
Керуючись статтями 308, 310, 315-317, 321, 322, 325, 328 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Львівської міської ради задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 9 лютого 2021 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним дій Виконавчого комітету Львівської міської ради в частині розгляду питання та голосування за рішення «Про зупинення дії містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва, затверджених рішенням виконавчого комітету від 22.02.2019 №167» від 16 жовтня 2020 року №947 та розподілу судових витрат у вигляді судового збору в сумі 840,80 гривень скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову та вимоги про розподіл судових витрат в цій частині відмовити.
В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 9 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. С. Затолочний  	
Повне судове рішення складено 27 травня 2021 року.