П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_____________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 р. Категорія 111030000	м.Одеса	Справа № 420/2655/20	
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.
час і місце ухвалення: 14:24:50, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:  Семенюка Г.В.
суддів: Домусчі С.Д. ,  Шляхтицького О.І. 

при секретарі	Вишневській А.В.	

за участю сторін:	 	
Пред-к відповідача	Аветюк С.В. (витяг)	

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю “ССС” на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “ССС” до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№ 0006520506, 0006500506 від 18.03.2020 р., -

встановиВ:

          Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просив: - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 0006520506 від 18.03.2020 р., - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 0006500506 від 18.03.2020 р., мотивуючи його тим, що має в наявності всі первинні документи, що підтверджують здійснення господарських операцій з його контрагентами, що свідчить про відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача, необґрунтованість та протиправність винесення відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року у позові відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити вимоги позивача у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи у позові, суд першої інстанції не врахував, що договори, укладені між ТОВ "ССС" та контрагентами в судовому порядку недійсними не визнавались та у повній мірі відповідають вимогам ст. 203 ЦК України, ст. 180 ГК України щодо їх змісту, жодне положення зазначених договорів не суперечить інтересам держави та суспільства, не порушують будь-чиїх прав, а тому є дійсними у відповідності до приписів чинного законодавства, оскільки відсутні судові рішення про визнання їх недійсними. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням ДПС в Одеській області згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 77.1, 77.4 ст. 77 ПК України, на підставі направлень № № 1326, 1327, 1328, 1329, 1330, 1331, 1332, 1333, 1334, 1335 від 30.10.2019 р., та наказу ГУ ДПС в Одеській області № 923 від 17.10.2019 р. “Про проведення документальної виїзної планової перевірки ТОВ “ССС”, код ЄДРПОУ 30879582” проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ “ССС” з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2017 р. по 30.06.2019 р.
За результатами проведеної перевірки складено акт № 000036/15-32-05-10/30879582 від 27.02.2020 р. (т.1, а.с. 49-208), відповідно до висновків якого встановлено порушення:
- п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток, всього у сумі 2839327 грн., в тому числі: за 3 квартал 2017 року в сумі 183443 грн., за 4 квартал 2017 року в сумі 711295 грн.,  за 1 квартал 2018 року в сумі 643549 грн.; за 2 квартал 2018 року в сумі 650968 грн., за 3 квартал 2018 року в сумі 648654 грн., за 4 квартал 2018 року в сумі 360,00 грн., за 1 квартал 2019 року в сумі 1148,00 грн.;
- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, всього у сумі 1679735 грн., у тому числі за липень 2017 року в сумі 231512 грн., за серпень 2017 року в сумі 143760 грн., за вересень 2017 року в сумі 317227 грн., за жовтень 2017 року в сумі 137115 грн., за листопад 2017 року в сумі 173517    грн., за грудень 2017 року в сумі 272765 грн., за січень 2018 в сумі 268672 грн., за травень 2018 року в сумі 133492 грн., за листопад 2018 року в сумі 400 грн., за лютий 2019 року 1020 грн., за березень 2019 року в сумі 255 грн.;
- наказу Міністерства фінансів України № 2121 від 28.01.2016 р. “Про затвердження форм та порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість;
- п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 1 ч. 1 ст. 7, п. 5 ст.8, ч. 2 ст. 9 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, в результаті чого занижено суми нарахованого єдиного внеску у розмірі 22% особі по виконанню робіт за цивільно-правовим договором у липні 2017 року на суму 1029,60 грн. та у липні 2018 р. по гр. ОСОБА_1 у розмірі 8800,00 грн.;
- ст. 51, п. 119.2 ст. 119, п. 176.2, ст. 176 ПК України, а саме підприємством у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) включені недостовірні відомості та помилками по сумам нарахованого та виплаченого доходу, нарахованого та перерахованого податку за ознаками “ 157” та “ 106”, не проведено відображення фінансової поворотної допомоги за ознакою “ 153” по ОСОБА_2 .
На підставі зазначеного акта перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення:
- № 0006520506 від 18.03.2020р., яким позивачу за порушення п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п.134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 3549159 грн., в тому числі  за податковими зобов`язаннями  у розмірі 2839327 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 709832 грн. (т.1, а.с. 209); 
- № 0006500506 від 18.03.2020р., яким позивачу за порушення п. 198.1, п. 198.2, п.   98.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість  із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 2 519603 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями у розмірі 1679735 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 839868 грн. (т.1. а.с. 210).
Не погоджуючись із вищевказаними рішеннями, позивач звернувся до суду.
          Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при винесенні оскаржуваних рішень діяв правомірно, висновок відповідача щодо порущення ТОВ “ССС” п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток, всього у сумі 2839327 грн.; п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, всього у сумі 1679735 грн. знайшов підтвердження під час судового розгляду.
П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:
Відповідно до пп.20.1.4 п. 20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до п.61.1 ст.61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Приписами пп.62.1.3 п.62.1 ст.62 ПК України визначено, що податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Пунктом 75.1 ст.75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. 
Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок. (п.п.75.1.2 п.75.1 ст. 75 ПК України).
Порядок проведення документальних планових перевірок передбачений статтею 77 ПК України.
За змістом акта перевірки, з направленням на право проведення перевірки ознайомлено під підпис 31.10.2019 р. ОСОБА_3 , головного бухгалтера  ТОВ “ССС”. Про проведення планової перевірки ТОВ “ССС” проінформовано письмовим повідомленням №    45 від 17.10.2019 р., направленим рекомендованим поштовим відправленням. Перевірку проведено з відома директора ТОВ “ССС” ОСОБА_2 та у присутності головного бухгалтера ТОВ “ССС” Попової Олесі Віталіївни. 
Надаючи правову оцінку правомірності прийняття контролюючим органом оскаржуваних рішень, суд першої інстанції виходив з наступного.
Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.
Відповідно до п. 44.2 ст. 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.
Юридичні особи - платники єдиного податку, які відповідають критеріям, визначеним    підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, ведуть спрощений бухгалтерський облік доходів та витрат з метою обрахунку об`єкта оподаткування за методикою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Згідно пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
За приписами п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Згідно п. 14.1.178 п. 14.1 ст. 14 ПК України податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм    розділу V    цього Кодексу
Відповідно до п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з    розділом V    цього Кодексу.
За приписами п. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 ПК України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.
За змістом п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно до  п. 198.2 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з    пунктом 187.8    статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.
Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).
Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.
Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою    пунктом 193.1    статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими    пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Судом першої інстанції встановлено, що у період з 01.07.2017 р. по 30.06.2019 р. ТОВ    “ССС” задекларовано в рядку 01 декларацій “Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку” у сумі 129676016 грн.
За змістом акта перевірки, перевіркою показників “задекларованих у рядку 01 декларації(й) “Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку” встановлено заниження у сумі 15774038    грн.
Судом першої інстанції встановлено, що у період з 01.07.2017 р. по 30.06.2019 р. ТОВ    “ССС” задекларовано податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 3517028 грн.
За змістом акта перевірки, перевіркою правомірності визначення податкового кредиту за період з 01.07.2017 р. по 30.06.2019 р. встановлено його завищення на 1 679 735 грн.
Зазначений висновок обґрунтовано тим, що  господарські операції між ТОВ “ССС” та вказаними контрагентами не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності необхідних складських приміщень, транспортних засобів та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення такої діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності.
Враховуючи наведене, відповідачем зроблено висновок щодо заниження фінансового результату до оподаткування (прибуток) за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 у сумі 157740378 грн.; штучне формування податкового кредиту ТОВ “ССС” у періоді, що перевірявся  по ланцюгу постачання від ТОВ “ВЕСТ СЕРВИС”, ТОВ “ПРІМОТЕК”, ТОВ    “У-СИГМА” (ТОВ “ОКАДА ДЕВЕЛОПМЕНТ”), ТОВ “РИНАУН”, ТОВ "ЦИКОН", на загальну суму ПДВ 1679736,00 грн.
Перевіркою встановлено, що ТОВ “ССС” мало господарські взаємовідносини за період з 01.06.2017р. по 30.06.2019р. з такими контрагентами: ТОВ “ВЕСТ СЕРВИС” (код ЄДРПОУ 39087911), ТОВ “ПРІМОТЕК”  (код ЄДРПОУ 42447771), ТОВ “У-СИГМА” (ТОВ “ОКАДА ДЕВЕЛОПМЕНТ”) (код ЄДРПОУ 41391718), ТОВ “РИНАУН” (код ЄДРПОУ 38579432), ТОВ “ЦИКОН” (код ЄДРПОУ 40860248), ТОВ “Ліберал буд” (код ЄДРПОУ 41511327), ТОВ    “Ошлан” (код ЄДРПОУ 41989961), ТОВ “Будсітіпроект” (код ЄДРПОУ 41218149), ТОВ “Стрепскомпані” (код ЄДРПОУ 41987206).
Судом першої інстанції встановлено, що 13.04.2018 р. між ТОВ “ВЕСТ СЕРВИС” (постачальник) та ТОВ “ССС” (покупець) укладено договір виконання робіт № 1304/1-18, відповідно до п. 1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов`язується виконати роботи по виготовленню виробів (деталей, окремих вузлів, комплектуючих), як зі своїх матеріалів, так і матеріалів замовника, а також зобов`язується виконати роботи по механічній обробці  виробів, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити ці роботи в порядку та на умовах, визначених цим договором (т.1, а.с. 237- 239).
Згідно п.2.1 зазначеного договору, найменування, кількість, ціна, вартість виробів вказується в додатках  по кожному замовленню залишаються незмінними до виконання взаємних зобов`язань сторін по кожному з додатків.
Відповідно до п.2.2 договору якість товару відповідає технічній документації на товар, наданій покупцем.
За змістом п. 2.3 договору технічна документація на товар є невід`ємною частиною даного договору.
На підтвердження факту виконання умов зазначеного договору надано засвідчені  копії: Додатку № 1 до вказаного договору “Специфікація № 1”, “Специфікація № 2” (т.1, а.с. 240-242); актів приймання передачі давальницьких матеріалів по договору на виконання робіт з давальницької сировини № 1304/1-18 від 13.04.2018р., актів про витрату давальницьких матеріалів, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, рахунків на оплату, банківської виписки, податкових накладних  (т.1, а.с. 243 -250; т.2, а.с. 1-9).
02.10.2018р. між ТОВ “ПРІМОТЕК”   (постачальник) та ТОВ “ССС” (покупець) укладено договір поставки  № 021018/1, відповідно до п. 1 якого постачальник зобов`язується протягом строку дії договору в порядку і на умовах, встановлених цим договором, продати та передати у власність покупця продукцію, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість відповідно до умов цього договору (т.2, а.с. 10-13).
Згідно п.1.2 зазначеного договору, ціна, загальна кількість, асортимент, сортамент та розгорнута номенклатура товару, що поставляється за цим  договором, визначається у специфікаціях або рахунках-фактурах постачальника, які є невід`ємними частинами цього договору.
На підтвердження факту виконання умов зазначеного договору надано засвідчені  копії: видаткових накладних, накладних, рахунків-фактур, банківської виписки, податкових накладних  (т.2, а.с. 14-29).
24.11.2017р. між ТОВ “У-СИГМА” (постачальник) та ТОВ “ССС” (покупець) укладено договір виконання робіт № 2411/17-У, відповідно до п. 1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов`язується виконати роботи по виготовленню виробів (деталей, окремих вузлів, комплектуючих), як зів своїх матеріалів, так і матеріалів замовника, а також зобов`язується виконати роботи по механічній обробці  виробів, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити ці роботи в порядку та на умовах, визначених цим договором (т.2, а.с. 30-32).
Згідно п.2.1 зазначеного договору, найменування, кількість, ціна, вартість виробів вказується в додатках  по кожному замовленню залишаються незмінними до виконання взаємних зобов`язань сторін по кожному з додатків.
Відповідно до п.2.2 договору якість товару відповідає технічній документації на товар, наданій покупцем.
За змістом п. 2.3 договору технічна документація на товар є невід`ємною частиною даного договору.
На підтвердження факту виконання умов зазначеного договору надано засвідчені  копії: Додатків № 1 до вказаного договору “Специфікації № 1- №5” (т.2, а.с. 33-42; 48-49); актів приймання передачі давальницьких матеріалів по договору на виконання робіт з давальницької сировини №2411/17-У від 24.11.2017р., актів про витрату давальницьких матеріалів, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, рахунків на оплату, банківської виписки, податкових накладних, платіжних доручень (т.2, а.с. 43-47, 50-95).
На підтвердження взаємовідносин ТОВ “ССС” з ТОВ “РИНАУН”,  ТОВ “ЦИКОН” позивачем надано до суду засвідчені належним чином копії : платіжних доручень, податкових накладних, (т.2, а.с. 96-112).
16.02.2018 р. між  ТОВ “Ліберал буд” (постачальник) та ТОВ “ССС” (покупець) укладено договір виконання робіт № 1602-2018, відповідно до п. 1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов`язується виконати роботи по виготовленню виробів (деталей, окремих вузлів, комплектуючих), як зів своїх матеріалів, так і матеріалів замовника, а також зобов`язується виконати роботи по механічній обробці  виробів, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити ці роботи в порядку та на умовах, визначених цим договором (т.2, а.с. 113-115).
Згідно п.2.1 зазначеного договору, найменування, кількість, ціна, вартість виробів вказується в додатках  по кожному замовленню залишаються незмінними до виконання взаємних зобов`язань сторін по кожному з додатків.
Відповідно до п.2.2 договору якість товару відповідає технічній документації на товар, наданій покупцем.
За змістом п. 2.3 договору технічна документація на товар є невід`ємною частиною даного договору.
На підтвердження факту виконання умов зазначеного договору надано засвідчені  копії: Додатків № 1 до вказаного договору “Специфікації №№ 1-2”; видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, рахунків на оплату, банківської виписки, податкових накладних, актів приймання передачі давальницьких матеріалів по договору на виконання робіт з давальницької сировини,  актів про витрату давальницьких матеріалів, (т.2, а.с. 116-138).
16.04.2018 р. між  ТОВ “Будсітіпроект”  (постачальник) та ТОВ “ССС” (покупець) укладено договір виконання робіт № 1604-2018, відповідно до п. 1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов`язується виконати роботи по виготовленню виробів (деталей, окремих вузлів, комплектуючих), як зів своїх матеріалів, так і матеріалів замовника, а також зобов`язується виконати роботи по механічній обробці  виробів, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити ці роботи в порядку та на умовах, визначених цим договором (т.2, а.с. 139-141).
Згідно п.2.1 зазначеного договору, найменування, кількість, ціна, вартість виробів вказується в додатках  по кожному замовленню залишаються незмінними до виконання взаємних зобов`язань сторін по кожному з додатків.
Відповідно до п.2.2 договору якість товару відповідає технічній документації на товар, наданій покупцем.
За змістом п. 2.3 договору технічна документація на товар є невід`ємною частиною даного договору.
На підтвердження факту виконання умов зазначеного договору надано засвідчені  копії: Додатку № 1 до вказаного договору “Специфікації №1”; видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, рахунків на оплату, банківської виписки, податкових накладних, актів приймання передачі давальницьких матеріалів по договору на виконання робіт з давальницької сировини,  актів про витрату давальницьких матеріалів (т.2, а.с. 142-190).
25.06.2018 р. між  ТОВ “Стрепскомпані”(постачальник) та ТОВ “ССС” (покупець) укладено договір виконання робіт № 2506-1/18, відповідно до п. 1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов`язується виконати роботи по виготовленню виробів (деталей, окремих вузлів, комплектуючих), як зів своїх матеріалів, так і матеріалів замовника, а також зобов`язується виконати роботи по механічній обробці  виробів, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити ці роботи в порядку та на умовах, визначених цим договором (т.2, а.с. 191-193).
Згідно п.2.1 зазначеного договору, найменування, кількість, ціна, вартість виробів вказується в додатках  по кожному замовленню залишаються незмінними до виконання взаємних зобов`язань сторін по кожному з додатків.
Відповідно до п.2.2 договору якість товару відповідає технічній документації на товар, наданій покупцем.
За змістом п. 2.3 договору технічна документація на товар є невід`ємною частиною даного договору.
На підтвердження факту виконання умов зазначеного договору надано засвідчені  копії: Додатку № 1 до вказаного договору “Специфікації №1”; видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, рахунків на оплату, банківської виписки, податкових накладних, актів приймання передачі давальницьких матеріалів по договору на виконання робіт з давальницької сировини,  актів про витрату давальницьких матеріалів (т.2, а.с. 194-215).
02.07.2018 р. між  ТОВ “Ошлан”(постачальник) та ТОВ “ССС” (покупець) укладено договір виконання робіт № 0207/1-18, відповідно до п. 1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов`язується виконати роботи по виготовленню виробів (деталей, окремих вузлів, комплектуючих), як зів своїх матеріалів, так і матеріалів замовника, а також зобов`язується виконати роботи по механічній обробці  виробів, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити ці роботи в порядку та на умовах, визначених цим договором (т.2, а.с. 216-218).
Згідно п.2.1 зазначеного договору, найменування, кількість, ціна, вартість виробів вказується в додатках  по кожному замовленню залишаються незмінними до виконання взаємних зобов`язань сторін по кожному з додатків.
Відповідно до п.2.2 договору якість товару відповідає технічній документації на товар, наданій покупцем.
За змістом п. 2.3 договору технічна документація на товар є невід`ємною частиною даного договору.
На підтвердження факту виконання умов зазначеного договору надано засвідчені  копії: Додатку № 1 до вказаного договору “Специфікації №№1-2”; видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, рахунків на оплату, банківської виписки, податкової накладної (т.2, а.с. 219-236).
Згідно п. 3.1 договорів виконання робіт, укладених між позивачем та його контрагентами, вироби (згідно кожного додатку до договору) передаються покупцю згідно акту прийому-передачі на умовах EXW (Інкотермс 2010), акт-прийому передачі виробів підписується повноважними представниками сторін, скріплюється печаткою та є невід`ємною частиною договорів. 
Суд першої інстанції зазначає, що на підтвердження факту виконання робіт та передачі виготовлених виробів не надано актів-прийому передачі виробів, які визначено сторонами як невід`ємну частину договорів.
Як встановлено судом першої інстанції, під час перевірки до податкового органу та до суду під час розгляду справи судом посадовими особами ТОВ “ССС” не надано технічної документації на товар та актів прийому-передачі виробів.
У товарно-транспортних накладних, видаткових накладних, в пункті навантаження зазначено м. Одесу. При цьому податковим органом зазначено, що за податковими адресами ТОВ “ВЕСТ СЕРВИС”, ТОВ “У-СИГМА” (ТОВ “ОКАДА ДЕВЕЛОПМЕНТ”), ТОВ “Ліберал буд”, ТОВ “Будсітіпроект”, ТОВ “Стрепскомпані”, ТОВ “Ошлан” на момент здійснення взаємовідносин з ТОВ “ССС” значилися житлові будинки з адміністративними приміщеннями. Згідно зареєстрованих податкових накладних в ІС “ЄРПН” встановлено, що за період 2018-2019 рр. вищезазначені контрагенти за оренду складських та виробничих потужностей не сплачували, що унеможливлює дослідження та перевірку факту того, де ТОВ    “ССС” отримувалися ТМЦ.
Відповідно до наявної у податкового органу податкової інформації у штаті контрагентів ТОВ “ВЕСТ СЕРВИС”, ТОВ “ПРІМОТЕК”, ТОВ “У-СИГМА” (ТОВ “ОКАДА ДЕВЕЛОПМЕНТ”), ТОВ “РИНАУН”, ТОВ "ЦИКОН”, ТОВ “Ліберал буд”, ТОВ “Ошлан”, ТОВ “Будсітіпроект”, ТОВ “Стрепскомпані” працювало від 1 до 3 осіб.
За результатами проведеного аналізу наявних трудових ресурсів податковим органом встановлено, з однієї сторони - незначна кількість працюючих та з другої сторони значний обсяг фактично оформлених зазначеними вище контрагентами операцій по реалізації різноманітних ТМЦ передбачає значно більшого обсягу трудовитрат, особистої участі персоналу із відповідними фаховими знаннями (робочих - менеджерів, тощо).
З урахуванням зазначеного зроблено висновок, що на підприємствах відсутній персонал, який міг би займатися виготовленням, придбанням та реалізацією різноманітних ТМЦ. В свою чергу, факт відсутності управлінського та технічного персоналу, складських приміщень для зберігання товарів та техніки, свідчіть про відсутність адміністративно-господарських можливостей для надання послуг та реалізації різноманітних товарів, в зв`язку з чим підтвердити реальність отримання послуг на адресу ТОВ “ССС” неможливо.
Крім того, ГУ ДФС в Одеській області листом від 10.09.2018 р. №8862/7/15-32- 14-07-07 було направлено запит до ГУ ДФС у м. Києві щодо отримання податкової інформації по підприємству ТОВ “Ліберал буд”. Листом від 12.09.2018 р.№ 39067/7/26-15-41-02-13 ТУ ДФС у м. Києві повідомлено про не встановлення вказаної юридичної особи за податковою адресою.
Тобто, суд першої інстанції наголошує на тому, що в матеріалах справи відсутні докази складання технічної документації на товар, яка з урахуванням п.п.2.2, 2.3 договорів, укладених позивачем з контрагентами є невід`ємною частиною, відсутні докази  подальшої реалізації приданого товару, руху придбаних ТМЦ.
Відсутність первинних документів, які б підтверджували фактичне виконання договорів, відсутність трудових ресурсів та основних фондів тощо, що дає підстави дійти висновку про не підтвердженість господарських операцій для цілей визначення податкового кредиту та витрат належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які б відображали реальність таких операцій та спричиняли реальні зміни майнового стану платника податків.
Під час дослідження обсягу податкових прав і обов`язків платника за господарською операцією суд не обмежується перевіркою формальної відповідності поданих платником податків документів вимогам податкового законодавства, а оцінює всі докази в сукупності та взаємозв`язку для встановлення дійсного економічного змісту господарської операції.
Однак, апеляційний суд не погоджується із позицією суду першої інстанції та зазначає наступне.
Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.
Тобто, технічна документація на товар не належить до документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік та не містить відомостей про господарську операцію, ненадання позивачем у спірних правовідносинах технічної документації на товар не є доказом наявності складу податкового правопорушення.
Такого ж змісту позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2018 року у справі № 805/528/17-а, в якій зазначено, що посилання відповідача на відсутність окремих сертифікатів відповідності (якості), колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що сертифікат якості на товар не належить до документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік та не містить відомостей про господарську операцію, не надання позивачем у спірних правовідносинах сертифікатів якості товару не є доказом наявності складу податкового правопорушення.
Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2018 року у справі № 804/16486/15 (№ К/9901/4951/17). Наведене, також підтримується Верховним Судом у постанові від 21 жовтня 2020 року справа №620/846/19.
          Також, суд першої інстанції, в обґрунтування нереальності господарських операцій звернув увагу на не недоліки бухгалтерського обліку та господарської діяльності контрагентів та зазначив, що «Відсутність необхідних трудових та виробничих ресурсів та/або з урахуванням змісту і специфіки вказаних операцій, які передбачають наявність основних засобів, об`єктів оподаткування складських приміщень, забезпечення спеціальних умов для зберігання товарів, придбання і реалізацію яких документально оформлено при взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками та покупцями, а також враховуючи, що відповідні сторонні послуги з експлуатації основних засобів та обладнання не придбавалися, вбачається відсутність об`єктивно необхідних умов для реального здійснення задокументованих між суб`єктами, господарської діяльності: господарських операцій щодо придбання та реалізації робіт/послуг.»
          Однак, Верховний Суд вже неодноразово зазначав, що відсутність у спірних контрагентів матеріальних та трудових ресурсів також не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.
          Посилання суду першої інстанції на податкову інформацію щодо контрагентів позивача як на підставу для відмови в задоволенні позову, неправомірно взято до уваги, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку, зокрема, від фактичної сплати контрагентами податків до бюджету, від перебування постачальників за юридичною адресою, а також від їх господарських та виробничих можливостей. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених поставок, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені іншими особами, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цих осіб. Проте, посадовими особами відповідача під час здійснення перевірки таких обставин не встановлено.
          В Постанові Верховного суду від 05 листопада 2018 року у справі № 820/2927/17 зазначено, що «вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено (фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними. При вирішенні, спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності, відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні врахувати, що відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, (тут і. далі у редакції, чинній на час вирішення спору), обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. І ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства У крепни, згідно з якою колісна сторона повинна довести ті обставини, на. яких, ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. 
          Згідно зі статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм, внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.»
Господарська діяльність контрагентів на момент здійснення правовиків не припинена, що не заперечувалось податковим органом, вони були платниками податку, а тому податкові накладні складені належними особами та не суперечать приписам норм чинного законодавства.
В силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» позивач та його контрагенти є окремими суб`єктами права, а таким чином за змістом Податкового кодексу України позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника податків, яка відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником.
Позивач, як платник податків, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та сплату лише ним самим податку до бюджету відповідно до законодавства України. Він не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни, як і не може нести відповідальність за неподання контрагентом первинних документів. У разі якщо контрагентом були допущені порушення норм податкового або іншого законодавства, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цього контрагента, а не сумлінного платника податків.
Таку ж правову позицію підтримано Верховним Судом у постановах, зокрема, від 24 січня 2018 року у справі № 824/942/13, від 14 березня 2018 року у справі №803/1198/16. Висновок про те, що платник не несе відповідальності за порушення, допущені його контрагентом узгоджується з практикою Європейського Суду (Рішення Європейського Суду від 22 січня 2009 року у справі "Булвєс"АД проти Болгарії (заява № 3991/03), відповідно до п. 714 якого, визначено, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Верховний Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.
Також, на господарюючих суб`єктів не покладається обов`язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції.
Згідно матеріалів справи, відповідачем не надано доказів та не зазначено обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення операцій між позивачем та його контрагентоми.
Крім того, не надано доказів, які б підтверджували, що зміст угод не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов`язків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договору або приховування дійсного об`єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок кошті в бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.
Матеріали даної справи не містять доказів наявності між позивачем та його контрагентами при укладанні і виконанні договорів, взаємоузгоджених зловмисних дій. спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано.
В оскаржуваному судовому рішенні не зазначено жодних обставин які б свідчили про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли свідчити про не пов`язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, відсутність факту поставки, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди у протиправний спосіб.
Також, слід зазначити, що надані до перевірки та суду первинні документи (договори, податкові накладні) по взаємовідносинам позивача з контрагентами в силу Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинними документами та мають всі необхідні встановлені законом обов`язкові реквізити. Докази того, що ці первинні документи не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними - відсутні. Віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум податку на прибуток підприємств та ПДВ відповідає вимогам податкового законодавства.
Згідно з ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 234 ЦК України  фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.
Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, відповідно до якої є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам законодавства, тобто в законі, а не у акті перевірки податкової інспекції, визначаються підстави для визнання будь-якого правочину нікчемним. В іншому випадку правочин недійсним повинен визнаватися у судовому порядку.
Приписами ст. 228 ЦК України передбачено умови нікчемності правочину. Зокрема, цією статтею встановлено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Апеляційним судом встановлено, що договори укладені між ТОВ “ССС” та вищевказаними контрагентами в судовому порядку недійсними не визнавались.
Укладені між ТОВ “ССС” та контрагентами договори у повній мірі відповідають вимогам ст. 203 ЦК України, ст. 180 ГК України щодо їх змісту, жодне положення зазначених договорів не суперечить інтересам держави та суспільства, не порушують будь-чиїх прав, а отже є дійсними у відповідності до приписів чинного законодавства, оскільки відсутні судові рішення про визнання їх недійсними.
Правові відносини щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість, а також віднесення сплачених платниками сум до витрат підприємств з 01.01.2011 року регулюються Податковим кодексом України, ведення бухгалтерського обліку по податкових операціях встановлено Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.
Відповідно до ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.
Статтею 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” визначено поняття первинного документу - це документ, який містить відомості про господарську операцію. 
Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 3 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Вимоги до первинного та зведеного документу визначені в ч.2 ст. 9 цього ж Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно зі статтею 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. 
Таким чином, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. 
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Відповідно до ч.5 ст.16 Закону України “Про судоустрій та статус суддів” висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Як зазначено колегією суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у постанові від 15 травня 2018 року по справі № 815/3501/15: “…Отже, будь-які документи, в тому числі договори, податкові накладні, рахунки тощо, мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. …”.
Аналогічний висновок зроблено колегією суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року по справі №815/1939/14: “…господарські операції … мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку. При цьому потрібно, щоб ці документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) й ділову мету. Щоб так кваліфікувати природу господарських операцій, необхідно послатись на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) таких операцій. Без цього неможливо перевірити правильність обчислення і сплати сум податкового (грошового) зобов`язання на підставі таких операцій.”.
Як зазначено колегією суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у постанові від 31 липня 2018 по справі № 808/2549/17: “…Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій. Господарський договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку і його наявність свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, відтак, господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. У зв`язку з цим недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів. …”.
Відповідно до положень пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу. Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років). Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу. Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
Порядок обчислення податку на прибуток підприємств визначений в ст. 137 Податкового кодексу України.
Відповідно до п.137.1 ст. 137 Податкового кодексу України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу. 
Відповідальність за повноту утримання та своєчасність перерахування до бюджету податку, зазначеного в пункті 57.1-1 статті 57 та 141.4 статті 141 цього Кодексу, покладається на платників податку, які здійснюють відповідні виплати. (п.137.3 ст. 137 Податкового кодексу України).
Порядок формування податкового кредиту визначений в ст. 198 Податкового кодексу України.
Відповідно до п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з: придбання або виготовлення товарів та послуг (пп. а п. 198.1 ст. 198). Пунктом 198.2 ПК України встановлено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем. Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами). Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.
Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування. Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.
Отже, як убачається з викладеного, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання у власній господарській діяльності.
Таким чином, податковий кредит відповідно до Податкового кодексу України для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. 
Згідно з п.п.14.1.203 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, продаж результатів робіт (послуг) - будь-які операції господарського, цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпоряджання товарами, у тому числі нематеріальними активами та іншими об`єктами власності, що не є товарами, за умови компенсації їх вартості, а також операції з безоплатного надання результатів робіт (послуг).
Як вже встановлено судом, позивачем на підтвердження обґрунтованості віднесення сум податку до складу податкового кредиту за перевіряємий період по взаємовідносинам з контрагентами надані договори, специфікації, акти, рахунки на оплату, видаткові накладні, податкові накладні, платіжні доручення, виписки по рахунку, оборотно-сальдові відомості, які досліджені судом.
Водночас, суд зазначає, що нормами Податкового кодексу України визначено, що нарахування податкового кредиту здійснюється на підставі податкової накладної, яка сама по собі є підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ. При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. 
В акті відсутній взаємозв`язок щодо зазначення які саме порушення податкового законодавства допущені позивачем з посиланням як на доказ на відповідні первинні документи, які підтверджують ці порушення, що не відповідає вимогам Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 727 від 20.08.2015 року (далі – Порядок №727).
Щодо вказаних посилань контролюючого органу в акті перевірки на недоліки господарської діяльності контрагентів позивача, суд не бере їх до уваги, оскільки позивач як платник податку самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни. У разі якщо контрагентами були допущені порушення норм податкового чи норм іншого законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
Вищевказана позиція відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 13 листопада 2018 року по справі № 820/3279/13-а, від 25 січня 2019 року по справі № 808/3411/16.
Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України “Про судоустрій та статус суддів” висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
При розгляді справи судом встановлено, що і позивач, і його контрагенти на час укладання спірних правочинів були зареєстровані як платники податку на додану вартість. Вказана обставина також не заперечується відповідачем. 
Пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Враховуючи вищевикладені приписи чинного законодавства України, оскільки факти, які встановлені в акті перевірки не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ “ССС” є обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 1  ст.139 КАС України  при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього  Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного Рішення було неповно з`ясовано судом обставин, що мають значення для справи, а відтак, відповідно до ст.ст. 315, ст. 317 КАС України, - оскаржуване Рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “ССС”, - задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року по справі № 420/2655/20, - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю “ССС”,  - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 0006520506 від 18.03.2020 р.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 0006500506 від 18.03.2020 р.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС в Одеській області (ЄДРПОУ 39398646) на користь ТОВ "ССС" (ЄДРПОУ 30879582) судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги у розмірі 21020 (двадцять одну тисячу двадцять) грн. 00 коп. та 31530 (тридцять одну тисячу п`ятсот тридцять) грн. 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.    
Повний текст Постанови буде складено - 12 травня 2021 року.

суддя-доповідач 	 	Семенюк Г.В.	
судді	    	Домусчі С.Д.    Шляхтицький О.І.