УХВАЛА

29 червня 2021 року 
м. Київ

справа №  910/7972/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Колос І.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" (далі - ДП "Гарантований покупець", відповідач, скаржник)

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2020 (головуючий - суддя Смирнова Ю.М.) та
постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2021  (головуючий - суддя Мальченко А.О., судді: Агрикова О.В., Чорногуз М.Г.)

у справі №910/7972/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Смілаенергопромтранс" (далі - ТОВ "Смілаенергопромтранс", позивач)
до ДП "Гарантований покупець",
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 
1) Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - ПАТ "Укренерго"), 
2) Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП)
про стягнення 636 762,05 грн, 

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Смілаенергопромтранс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з ДП "Гарантований покупець" 1 080 663,42 грн, з яких:                 621 855,39 грн штрафу, 380 895,43 грн пені, 39 199,63 грн інфляційних втрат.

11.09.2020 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої останній просив стягнути з відповідача штраф у сумі 342 996,78 грн, пеню у сумі 217 163,39 грн, 3% річних у сумі 37 403,25 грн, інфляційні втрати у сумі 39 199,63 грн, а всього 636 762,05 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного сторонами договору від 17.08.2010 №6323/02 в частині здійснення розрахунків за продану йому у березні 2020 електричну енергію.

Рішенням Господарського суду міста Києва від      28.10.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2021, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ДП "Гарантований покупець" на користь ТОВ "Смілаенергопромтранс" 104  856,18 грн пені, 19  660, 53 грн - 3% річних та                 171  498,39 грн штрафу, а в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, ДП "Гарантований покупець" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2020 в частині задоволених вимог та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2021 у справі №910/7972/20; ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 

Касаційну скаргу, з посиланням на приписи пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України мотивовано порушенням судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме статей 33, 62, 65 Закону України "Про ринок електричної енергії", статей 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 174, 193, 196 Господарського кодексу України (далі - ГК України), норм пунктів 10.1, 10.4 глави 10 та пунктів 12.3, 12.6 Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.04.2019 № 641, Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення умов підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії", а також відсутністю висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.

Ухвалою Верховного Суду від 19.05.2021 відкрито касаційне провадження у справі №910/7972/20 за касаційною скаргою ДП "Гарантований покупець" на підставі пункту     3 частини другої статті 287 ГПК України.
Згідно з приписами статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Ця норма спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

Вирішуючи питання визначення подібності правовідносин, Верховний Суд звертається до правового висновку, викладеного у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження №14-737цс19), згідно з яким під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 17.08.2010 Державним підприємством "Енергоринок" (ДПЕ) та ТОВ "Смілаенергопромтранс" (ВАД) укладено договір №6323/02 (договір), відповідно до умов якого ВАД зобов`язується продавати, а ДПЕ зобов`язується купувати електроенергію, вироблену ВАД та здійснювати її оплату відповідно до умов договору.

30.06.2019 ДП "Енергоринок" (ДПЕ), ДП "Гарантований покупець" (гарантований покупець) та ТОВ "Смілаенергопромтранс" (далі - виробник за "зеленим" тарифом) укладено додаткову угоду №197/01 до договору (додаткова угода).

У додатковій угоді від 30.06.2019 сторони дійшли згоди в преамбулі договору слова "Державне підприємство "Енергоринок" замінити на слова "Державне підприємство "Гарантований покупець" та замінити статті 1-10 договору статтями 1-8 у новій редакції.

Так, згідно з пунктом 1.1 додаткової угоди за цим договором виробник за "зеленим" тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 року №641.

Відповідно до пункту 2.1 додаткової угоди сторони визнають свої зобов`язання згідно з Законом України "Про ринок електричної енергії", Порядком, Правилами ринку, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №307 та керуються їх положеннями та положеннями законодавства України при виконанні цього договору.

Пункту 2.3 додаткової угоди визначено, що виробник за "зеленим" тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію виробника в точках комерційного обліку електричної енергії генеруючих одиниць виробника за встановленим йому "зеленим" тарифом з урахуванням надбавки до тарифу.

Умовами пунктів 2.4, 2.5 додаткової угоди сторонами погоджено, що виробник за "зеленим" тарифом продає гарантованому покупцю електричну енергію відповідно до Порядку за тарифами, величини яких для кожної генеруючої одиниці за "зеленим" тарифом встановлені НКРЕКП, у національній валюті України. Вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у виробників за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці за "зеленим" тарифом.

Обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку (пункт 3.1 додаткової угоди).

Відповідно до пунктів 3.2, 3.3 додаткової угоди розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок виробника за "зеленим" тарифом, з урахуванням ПДВ. Оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої гарантованим покупцем у виробників за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку.

У пункті 4.5 додаткової угоди унормовано, що гарантований покупець зобов`язаний купувати у виробника за "зеленим" тарифом вироблену електричну енергію за винятком обсягів електричної енергії, необхідних для власних потреб, а також у повному обсязі здійснювати своєчасні розрахунки за куплену в позивача електричну енергію.

Гарантований покупець несе відповідальність за порушення порядку оплати виробникам за "зеленим" тарифом, що визначений у главі 10 Порядку, гарантованому покупцю нараховується пеня в розмірі 0,1% від неоплаченої згідно з порядком суми (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє на день розрахунку) за кожен день прострочення оплати. З гарантованого покупця може стягуватися додатково штраф у розмірі 7% від неоплаченої згідно з Порядком суми за ненадходження понад 30 днів на рахунок виробника за "зеленим" тарифом належних коштів відповідно до порядку оплати. Сплата гарантованим покупцем пені та штрафу здійснюється з поточних рахунків гарантованого покупця на поточні рахунки виробників за "зеленим" тарифом (п.4.6 додаткової угоди).

Якщо виробник "зеленим" тарифом є суб`єктом господарювання, який має ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії і регулятор вже встановив "зелений" тариф виробнику, договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє на строк дії "зеленого" тарифу (до 01.01.2030).
Суди встановили, що 31.03.2020 між сторонами підписано та скріплено печатками акт купівлі-продажу електроенергії за березень 2020 року на суму 9 918 578,08 грн.

На виконання умов додаткової угоди відповідачем було здійснено часткову оплату електроенергії за березень 2020 року, таким чином: 
- платіжне доручення №19672 від 16.03.2020 на суму 407 854,55 грн з ПДВ;
- платіжне доручення №20920 від 25.03.2020 на суму 627 075,12 грн з ПДВ;
- платіжне доручення №30785 від 12.06.2020 на суму 261 884,75 грн з ПДВ;
- платіжне доручення №32134 від 18.06.2020 на суму на суму 236 001,98 грн з ПДВ;
- платіжне доручення №34138 від 25.06.2020 на суму 235 938,89 грн з ПДВ;
- платіжне доручення №34801 від 30.06.2020 на суму 353 684,67 грн з ПДВ, а всього на суму 2 122 439,96 грн.

Спір у справі виник внаслідок порушення умов укладеного між сторонами договору №6323/02 від 17.08.2010 з урахуванням додаткової угоди до нього від 30.06.2019, оскільки відповідачем не було оплачено за поставлену ТОВ  "Смілаенергопромтранс" у березні 2020 року електричну енергію у строк, встановлений пунктом 10.1 Порядку.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний господарський суд, виходив з такого:
- остаточний розрахунок за отриману у спірному періоді електричну енергію відповідач мав здійснити в строк до 04.05.2020, а саме після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом двох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці (згідно з пунктом 10.4 Порядку), а тому прострочення платежу виникло з 05.05.2020 відповідно; 
- здійснивши перерахунок наведеного позивачем розрахунку 3% річних, суд дійшов висновку, що cтягненню з відповідача підлягає 3% річних у сумі 19 660,53 грн за загальний період прострочення з 05.05.2020 по 31.05.2020, а в частині заявленої до стягнення пені у розмірі 217 163,39 грн за період з 05.05.2020 по 31.05.2020 суд визнав обґрунтованим розмір в сумі 104 856,18 грн, у зв`язку з чим таку вимогу задовольнив частково; 
- встановивши, що позивачем нараховуються витрати з урахуванням індексу інфляції за квітень місяць 2020 року, а обґрунтованим є період заборгованості, починаючи з 05.05.2020, суд дійшов висновку, що вказані вимоги задоволенню не підлягають; 
- встановивши факт неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати електричної енергії та ненадходження понад 30 днів на рахунок виробника за "зеленим" тарифом належних коштів у відповідності до порядку оплати, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення штрафу в сумі   342 996,78 грн є обґрунтованою, а розрахунок штрафу - арифметично вірним, однак, враховуючи ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у спірний період, специфіку відносин, які існують на ринку електричної енергії в Україні, суд визнав за необхідне зменшити розмір заявленого до стягнення штрафу на 50% та стягнути на користь позивача штраф у сумі 171 498,39 грн, вказуючи, що таке зменшення розміру штрафу є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для останніх;
- укладанням сторонами договору у редакції додаткової угоди саме відповідач взяв на себе обов`язок купувати усю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою НКЕКП від 26.04.2019 №641 (далі - Порядок), а саме лише посилання відповідача на те, що порушення грошового зобов`язання сталося не з його вини, не прийнято судом, оскільки недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника не є підставою для звільнення відповідача у даній справі від виконання своїх договірних зобов`язань, у тому числі в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості обсягу електричної енергії за "зеленим тарифом" отриманої у березні 2020 року.

Як убачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, предметом позову у даній справі є вимога ТОВ "Смілаенергопромтранс" про стягнення з ДП     "Гарантований покупець" заборгованості, яка виникла за договором купівлі-продажу електроенергії, виготовленої за "зеленим" тарифом.

Під час здійснення касаційного провадження у цій справі колегією суддів з`ясовано, що Верховним Судом у касаційному порядку переглядалися судові рішення у справі №910/11830/20 за позовом ТОВ "Єдиний Енергостандарт" до ДП "Гарантований покупець" про стягнення 2 209 412,13 грн (основного боргу та штрафних санкцій) у зв`язку із простроченням останнім грошового зобов`язання, яке виникло за договором купівлі-продажу електроенергії, виготовленої за "зеленим" тарифом.

Так, за результатами касаційного перегляду судових рішень у справі №910/11830/20, які оскаржувались лише в частині стягнення основного боргу з підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, Верховний Суд у постанові від 12.05.2021 погодився з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості.

Розглядаючи доводи скаржника ДП "Гарантований покупець" у справі №     910/11830/20, суд касаційної інстанції виходив з того, що між сторонами склалися договірні правовідносини - зобов`язання сторін за якими врегульовано як нормами Закону України "Про ринок електричної енергії" та положеннями Порядку №  641, так і загальними положеннями цивільного законодавства про зобов`язання, оскільки на виконання абзацу 4 пункту 4 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України про удосконалення умов підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії", не прийнято закон, яким передбачалось би погашення заборгованості ДП "Гарантований покупець" перед суб`єктами господарювання, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії, що утворилась станом на 01.08.2020, з відшкодуванням такої заборгованості протягом 2021 - 2022 років шляхом оформлення облігацій внутрішньої державної позики з терміном обігу п`ять років.

При цьому, відхиляючи аргументи скаржника щодо застосування норм Закону України "Про ринок електричної енергії" та положень Порядку №       641, викладені у касаційній скарзі, Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції, що оплата вартості електричної енергії за "зеленим" тарифом не залежить від надходження коштів від ПрАТ "НЕК "Укренерго", яке неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання перед Відповідачем (за іншим укладеним між ними договором), оскільки за договором №15625/01 від 27.09.2018 (з урахуванням додаткової угоди №     321/01 від 30.06.2019) саме відповідач взяв на себе обов`язок купувати усю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов Договору та законодавства України, у тому числі, Порядку № 641 (постановою НКРЕКП від 13.12.2019 № 2802 у цей Порядок № 641 внесені зміни, які набрали чинності з 28.12.2019), проте положення відносно визначення обсягів купленої гарантованим покупцем електроенергії, їх вартості та порядку розрахунків (тобто, в частині, яка є необхідною для вирішення спору в межах даної справи), залишилися незмінними за виключенням зміни найменування сторони такого договору з "виробник за "зеленим" тарифом" на "продавець за "зеленим" тарифом").

Верховний Суд також погодився з висновком суду апеляційної інстанції про відхилення посилання Відповідача на те, що порушення грошового зобов`язання сталося не з його вини, оскільки недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника не є підставою для звільнення Відповідача від виконання своїх договірних зобов`язань, у тому числі, в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості обсягу електричної енергії за "зеленим тарифом", отриманої у травні 2020 року. Факт відсутності бюджетного фінансування, у тому числі, і через ненадходження коштів від ПрАТ "НЕК "Укренерго", не може звільняти відповідача від виконання зобов`язань щодо оплати придбаної електроенергії, оскільки вказані обставини не визначені нормами закону як такі, що звільняють від виконання зобов`язання. 

Ані умовами договору, ані положеннями Порядку № 641 обов`язок гарантованого покупця з оплати вартості купленої у виробника електричної енергії не ставиться в залежність від виконання ПрАТ "НЕК "Укренерго" своїх зобов`язань перед гарантованим покупцем, тому недодержання своїх обов`язків ПрАТ "НЕК "Укренерго" не є підставою для звільнення відповідача від виконання своїх договірних зобов`язань з оплати вартості обсягу придбаної електричної енергії за "зеленим" тарифом.

Проаналізувавши висновок, викладений у постанові Верховного  Суду від 12.05.2021 у справі № 910/11830/20, Верховний Суд вважає, що він стосується правовідносин, які є подібними з правовідносинами у справі, що переглядається.

При цьому суд касаційної інстанції у цій справі зазначає, що скаржником не наведено аргументованих і переконливих доводів щодо необхідності відступлення від правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 12.05.2021 у справі № 910/11830/20.

Крім того Верховний Суд зазначає, що у справах №№ 910/6550/20, 910/13599/20 Верховний Суд вже наголошував про наявність правового висновку у подібних правовідносинах. 

Таким чином, Верховний Суд, переглянувши судові рішення попередніх інстанцій в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що наведена заявником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження.

У розгляді даної справи Верховний Суд бере до уваги, що однією із основних засад справедливого судочинства вважається принцип верховенства права, невід`ємною, органічною складовою, якого є принцип правової визначеності.

Одним з аспектів принципу правової визначеності є те, щоб у разі винесення судами остаточного судового рішення воно не підлягало перегляду. Сталість і незмінність остаточного судового рішення, що набуло чинності, забезпечується через реалізацію відомого принципу res judicata. Остаточні рішення національних судів не повинні бути предметом оскарження. Можливість скасування остаточних рішень, без урахування при цьому безспірних підстав публічного інтересу, та невизначеність у часі на їх оскарження несумісні з принципом юридичної визначеності. Тому категорію res judicata слід вважати визначальною й такою, що гарантує незмінність установленого статусу учасників спору, що визнано державою та забезпечує сталість правозастосовних актів. Правова визначеність також полягає в тому, щоб остаточні рішення судів були виконані.

Верховний Суд також зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України"). 

У рішенні ЄСПЛ від 02.03.1987 у справі "Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§ 56) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних передумов щодо доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". 

У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право,  як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

Пунктом 4 частини першої статті 296 ГПК встановлено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.

Оскільки Верховний Суд у постанові від 12.05.2021 у справі № 910/11830/20 виклав висновок щодо комплексного застосування норм Закону "Про ринок електричної енергії", статей 525, 526 ЦК України, статей 174, 193 ГК України, пунктів 10.1, 10.4 Глави 10, пунктів 12.3, 12.6 Порядку, пункту 4 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення умов підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії" до подібних правовідносин і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, то, у зв`язку із тим, що підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження, колегія суддів на підставі пункту 4 частини першої статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про закриття касаційного провадження у справі №     910/7972/20 за касаційною скаргою ДП "Гарантований покупець".

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2021  у справі №910/7972/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                 Т. Малашенкова

Суддя                                                                                 І. Бенедисюк

Суддя                                                                                 І. Колос