КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
Справа № 368/498/19                                          Головуючий 1 інстанція -  Іванюта Т.Є.   
Провадження № 22-ц/824/3237/2021                       Доповідач 2 інстанція    - Суханова  Є.М.

 
                                                      П О С Т А Н О В А
                                                       іменем     України
 
19 травня 2021  року                                                                           м.Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
            головуючого судді:                 Суханової Є.М.,
            суддів:                                     Сержанюка А.С., Гуля В.В.,
            за участю секретаря:             Карпенка В.Р.
 
           розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 поданої в особі представника - адвоката Ярошенко Олесі Миколаївни  на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 07 серпня 2020 року по справі за позовом  ОСОБА_2   до ОСОБА_1   про розірвання шлюбу,-
 
                                                              ВСТАНОВИЛА:
 
У квітні 2019 року  ОСОБА_2   звернувся до Кагарлицького районного суду Київської області з позовом  ОСОБА_1   про розірвання шлюбу.
Свої вимоги обґрунтовував, тим, що з 30.08.2007 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. 
Від шлюбу  мають неповнолітнього сина  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначає, що сім`я розпалася, через різні погляди сторін на подружнє життя, світосприйняття, шлюб існує формально, подружжя проживає окремо, не ведуть спільного господарства не підтримують шлюбних стосунків, а тому позивач просив розірвати шлюб.
         Рішенням  Кагарлицького районного суду Київської області від 07 серпня 2020 року шлюб між  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 30.08.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області актовий запис №329 - розірвано.
        Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_1 ».
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням всіх обставин справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що  судом першої інстанції не враховано при винесенні рішення її пояснення, щодо того, що з початку 2010 року сторони проживали разом з спільною дитиною в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а потім у будинку АДРЕСА_2 . Згодом відповідачка дізналася, що у чоловіка є коханка.
Вказала, що з травня 2018 року позивач почав не пускати відповідача до будинку де вони спільно мешкали став чинити по відношенню до неї психологічне та фізичне насилля. 
Вважає, що така поведінка позивача обумовлена тимчасовим захопленням своєю коханкою, яке скоро мине.
        Тому просить скасувати рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 07 серпня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних  вимог  ОСОБА_2   відмовити в  повному обсязі.  
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що з 30.08.2007 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. 
Від шлюбу  мають неповнолітнього сина  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Встановлено, що сторони з 2010 року не підтримують шлюбно-сімейних відносин, ведення спільного господарства, бюджету, проживають окремо. Між ними втрачені почуття любові та взаємоповаги, розлад в сім`ї носить стійкий характер.
Наданий ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 29.10.2019 року строк для примирення позитивних наслідків не приніс.
Задовольняючи позов  ОСОБА_2   до ОСОБА_1   про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив, з того, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача. Крім того  збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, натомість підстави для його збереження відсутні.
З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.
За змістом ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21.12.2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", у рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
Як роз`яснено в п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у справах, що виникають у зв`язку із укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Закону України «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-правових актів, що регулюють сімейні відносини.
Колегія суддів відмовляючи у задоволені апеляційної скарги, також, приймає до уваги, що протягом тривалого часу, сторони не здійснювали кроків щодо примирення між собою та окрім, заперечення проти розірвання шлюбу, апелянт не надала жодних належних та допустимих доказів, які підтверджували реальність та обґрунтованість наміру апелянта зберегти не тільки шлюб, а й сім`ю з позивачем в майбутньому.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.
Доводи апеляційної скарги щодо неправильного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного надання оцінки доказам у справі не заслуговують на увагу, оскільки такі твердження відповідача не доведені належними та допустимими доказами. Судом вірно встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися і збереження сім`ї є неможливим.
Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Колегія суддів, прийшла до процесуального висновку про доведеність позову позивача про розірвання шлюбу, підстав для скасування рішення суду, передбачених цивільно-процесуальним законодавством не встановлено.
 
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість  рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.
 
Загалом такі доводи зводяться до незгоди заявника з висновками суду першої інстанції та ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права. 
 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
 
Відповідно до вимог  ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Отже, рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -
 
                                                         ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 залишити без задоволення.
        Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 07 серпня 2020 року  залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом  тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

             Головуючий:                                        Є.М. Суханова
 
                    Судді:                                                  А.С. Сержанюк
                                                                                 В.В. Гуль