ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № П/320/851/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Донець В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  12 травня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача:                    Аліменка В.О.
суддів:                                        Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України м. Києва, щодо невиплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за період з 01 липня 2016 року по 31 серпня 2019 року; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України м. Києва виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суми пенсії за період з 01 липня 2016 року по 31 серпня 2019 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, проте з 01.07.2016 по 31.08.2019 відповідачем припинено виплату пенсії з підстав, не передбачених статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", чим порушено право позивача на соціальний захист.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. 
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1  ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч. 1  ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно посвідчення від 26.04.2007 серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності.
22.05.2019 року (згідно з довідкою від №3002-5000129129) ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , взято на облік як внутрішньо переміщену особу. 
15.08.2019 року позивач звернувся з заявою до Голови правління Пенсійного фонду України про виплату пенсії за період з 01.07.2016 року по 31.08.2019 року, оскільки позивачу не було виплачено пенсію за вказаний період.
18.09.2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом №205899/02/П11474 повідомило, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію по інвалідності призначену з 12.12.2002 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як внутрішньо переміщена особа, згідно з заяви від 22.05.2019 про переведення пенсійної справи та на підставі отриманої інформації з Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_1 взято на облік. Кошти не виплачені у зв`язку з взяттям на облік за період з 01.05.2019 по 31.08.2019 та кошти з урахуванням статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, після прийняття окремого порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам буде вирішене питання виплати коштів за минулий період.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії з 01.07.2016 року по 31.08.2019 року, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, оскільки відповідачем було припинено виплату призначеної та нарахованої пенсії без законних підстав з 01.07.2016 року по 31.08.2019 року.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб визначені Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 №1706-VII.
Відповідно до вимог частини третьої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено судом першої інстанції, позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу, він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.
Зі змісту листа від 18.09.2019 №205899/02/П11474 Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві вбачається, що згідно з заяви позивача від 22.05.2019 про переведення пенсійної справи за новим місцем проживання ОСОБА_2 взято на облік до Головного управління (Дарницький район) та продовжено виплату пенсії. Однак, у вказаному листі не зазначено підстави зупинення виплати пенсії позивача.
Судом першої інстанції встановлено, що підстав для припинення виплати пенсії позивача не було.
Відповідно до вимог частини першої статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості (пункт 1); у разі смерті пенсіонера (пункт 3); у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд (пункт 4); в інших випадках, передбачених законом (пункт 5).
Таким чином, припинення виплати пенсії позивачу не відповідало статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки, виплати припинено не на підставі визначених вичерпних підстав, встановлених пунктами 1, 3, 4 статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та не відповідно до приписів іншого закону України як це встановлено пунктом 5 статті 49 зазначеного Закону. 
Підставою для відмови у виплаті пенсії за період з 01.07.2016 по 31.08.2019 в листі Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 18.09.2019 №205899/02/П11474 зазначено необхідність прийняття окремого порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам відповідно до пункту 15 "Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 (зі змінами згідно з постановою Кабінету міністрів України від 25.04.2018 №335), за яким орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки припинення пенсії відбулось незаконно, позивач має право на отримання пенсії за період її невиплати з 01.07.2016 по 31.08.2019, неприйняття Урядом України нормативно-правового акту не може бути підставою для обмеження права позивача в отриманні пенсії. 
Крім того, підстави виплати пенсії за минулий час визначені статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. 
Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки про розмір призначеної та виплаченої пенсії за період з 01.07.2016 від 30.09.2019 по особовому рахунку № НОМЕР_2 ОСОБА_1 з липня 2016 року по серпень 2019 року позивачу нарахована пенсія у розмірі 115808,51 грн.
В свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що 04 вересня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у зразковій справі № 805/402/18 прийшла до висновку, що перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.
Ознаками зазначеної типової справи Верховний Суд визнав:
1) позивачем у цій категорії справ є пенсіонер, якому/якій призначено пенсію згідно із Законом № 1058-ІУ та який/яка є внутрішньо переміщеною особою;
2) відповідачем є територіальний орган ПФУ, на пенсійному обліку якого перебуває позивач;
3) спір виник з аналогічних підстав у відносинах, що регулюються одними нормами права (у зв`язку з припиненням територіальними органами ПФУ виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам з підстав, які не передбачені пунктами 1, 3-5 частини першої статті 49 Закону № 1058-ІУ);
4) позивачі заявили аналогічні позовні вимоги (по-різному висловлені, але однакові по суті: визнати неправомірними дії щодо припинення виплати пенсії та зобов`язати відповідача відновити виплату пенсії).
За змістом статті 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. До доходів віднесено, в тому числі, пенсії. Сума компенсації розраховується відповідно до статті 3 цього Закону з урахуванням індексу інфляції. Відповідно відповідачу під час розрахунку суми слід керуватися вимогами Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", зокрема статтею 3. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскільки відповідачем припинено виплату призначеної та нарахованої пенсії без законних підстав з 01.07.2016 по 31.08.2019, після чого виплату пенсії поновлено, то вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати йому пенсії за період з 01.07.2016 по 31.08.2019 та зобов`язання виплатити пенсію за цей період з нарахуванням компенсації втрати частини доходів є обгрунтованими.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апелянтом не надано до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Згідно з п. 1 ч. 1  ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно  ст. 316 КАС України  залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст., 241, 242-244, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 вересня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.  328,  329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      В.О. Аліменко
Судді                                                                                          Н.В. Безименна
                                                                                                    А.Ю. Кучма