ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" квітня 2021 р.                               Справа№ 910/14292/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Корсака В.А.
суддів:            Євсікова О.О. 
          Попікової О.В. 
 
Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"
на рішення Господарського суду     міста Києва від 07.12.2020, повний текст якого складено 07.12.2020
у справі №910/14292/20 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом     Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"
до     Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"
про     стягнення 39 483,63 грн,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
У вересні 2020 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення 39 483,63 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.12.2019 в м. Києві по просп. Валерія Лобановського відбулась дорожньо-транспортна пригода внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля марки "Volkswagen" д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , у результаті якої пошкоджено автомобіль марки "BMW", д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , якій позивач, як страховик виплатив, страхове відшкодування в розмірі 39483,63 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "ПЗУ Україна" позивач просить стягнути з відповідача 39 483,63 грн страхового відшкодування.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/14292/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" суму страхового відшкодування в розмірі 8 935 (вісім тисяч тридцять п`ять) грн 69 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1758 (одна тисяча сімсот п`ятдесят вісім) грн 09 коп. 
Провадження у справі №910/14292/20 в частині позовних вимог про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 24 087 (двадцяти чотирьох тисяч вісімдесяти семи) грн 94 коп. закрито. 
В іншій частині позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просять рішення Господарського суду   міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/14292/20 в частині стягнення  8 935 грн 69 коп. страхового відшкодування та 1 758 грн 09 коп. судового збору скасувати та відмовити у задоволенні позову повністю, в іншій частині рішення залишити без змін. Крім того, скаржником було заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження судового рішення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги    скаржник посилається  на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи,   неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. 
Скаржник  вказав про те, що ним страхове відшкодування виплачено частково на суму 24087, 94 грн, з огляду на те, що автомобіль марки "BMW", д.н.з. НОМЕР_2 має сліди відновлювального ремонту, а відтак має застосовуватись коефіцієнт фізичного зносу при визначені розміру шкоди завданої власнику автомобіля. 
Окрім того, скаржник наголосив, що при визначені розміру відшкодування позивачем помилково було враховано витрати на складання попереднього кошторису для відновлювального ремонту у сумі 1152,00 грн. 
Суд першої інстанції при відхиленні розміру цих витрат помилково зазначив, що такі складають 960,00 грн, не врахувавши при цьому, що страхове відшкодування у сумі 39   483,63 грн виплачено із врахуванням ПДВ, тому  судом помилково не враховано, що  у задоволенні 192,00 грн, які складають 20 % ПДВ від суми 1152,00 грн також слід відмовити.  

          Між тим, скаржник вказує, що позивачем помилково включено у розрахунок страхового відшкодування франшизу у сумі 2000,00 грн відповідно до полісу ЕР.101075326. 
Крім того, відповідач у апеляційній скарзі наголосив на тому, що відповідачем на підтвердження своєї позиції з приводу необхідності застосування коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу, який складає 0,3, долучено Аварійний сертифікат №1612Е автомобіля BMW реєстраційний номер НОМЕР_3 , що датований  30.12.2020. Означений документ відповідач просить суд взяти до уваги з посиланням на ч. 3   ст. 269 ГПК України.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. 
Позивач не скористався своїм правом згідно ч. 1   ст. 263 ГПК України    та не надав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що згідно                           ч. 3    ст. 263 ГПК України    не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.   
При цьому, про відкриття апеляційного провадження у даній справі  позивача повідомлено завчасно - 26.02.2021, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням за №0411633766665, що залучене до справи. 
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2021, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О.,                    Попікова О.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від  25.01.2021 дану апеляційну скаргу залишено без руху. 

Після усунення недоліків, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від  22.02.2021 задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на рішення Господарського суду   міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/14292/20.  Поновлено пропущений строк на подання апеляційної скарги. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про здійснення розгляду апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/14292/20 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 24.03.2021. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до  24.03.2021.
Частиною 1   статті 12 Господарського процесуального кодексу України    передбачено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, позовного провадження (загального або спрощеного).
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні (частина 3   статті 12 ГПК України).
Відповідно до частини 3   статті 247 ГПК України   при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
У відповідності до ч. 3    ст. 270 ГПК України,    розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього    Кодексу.
Частиною 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на    рішення господарського суду у справах з ціною позову не менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.    
З огляду на малозначність справи в розумінні частини 5   статті 12 ГПК України, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування, а також те, що предметом позову у цій справі є вимога стягнення 39 483,63 грн колегія суддів вирішила розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження на підставі частини 1 статті 247 ГПК України.
Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України    розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Виходячи із зазначених правових норм, перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Статтею 129 Конституції України    та ч. 1    ст. 74 ГПК України     визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржене рішення у даній справі змінити, виходячи з наступного. 
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
27.03.2019 між ПАТ "СК "АРКС" (страховик, позивач) (попередня назва - АТ "СК "АХА Страхування")  та ОСОБА_2 (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" №84890а9к3, за умовами якого застраховано, автомобіль марки "BMW", д.н.з. НОМЕР_2 , в тому числі за страховим ризиком - ДТП.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки про дорожньо-транспортну пригоду №10673/41/41/5-2020, 01.12.2019 у місті Києві за адресою: просп. Валерія Лобановського, 67, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "Volkswagen" д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки "BMW", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого пошкоджено зазначені автомобілі. Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_1 п.2.10.а, п.13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України №1306 від 10.10.2001.

Згідно з постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 07.02.2020 у справі №760/33671/19, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Позивач, на виконання умов Договору добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" №84890а9к3 від 27.03.2019 на підставі страхових актів №ARX2524910 від 05.12.2019 та №ARX2553645 від 31.03.2020, визнав вказану подію страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування на рахунок ТОВ "АВТ "Баварія Київ", що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №621 361 від 06.12.2019 та №657 881від 01.04.2020.

Розрахунок суми страхового відшкодування здійснено на підставі рахунку №РМСРХ006158 від 02.12.2019 та акту виконаних робіт №DIN0000178 від 10.02.2020 ТОВ "АВТ Баварія Київ", відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля марки "BMW", д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, склала 39 483,63 грн.

Позивач звернувся до відповідача з заявою (претензія) про виплату страхового відшкодування (доповнення) вих. №0022254/ІНС від 26.05.2020 із вимогою здійснити виплату страхового відшкодування в порядку регресу
в розмірі 39 483,63 грн.

Однак, відповідачем у визначений законом строк не було прийнято рішення щодо здійснення виплати страхового відшкодування позивачу, що слугувало підставою звернення із даним позовом до суду. 
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Предметом розгляду даної справи є спір між двома страховими компаніями щодо розміру відшкодування витрат, понесених у зв`язку з виплатою коштів страхувальнику за договором добровільного страхування наземного транспорту.
Фактично спір у даній справі зводиться до наявності правових підстав застосування у даному випадку коефіцієнту фізичного зносу при розрахунку страхового відшкодування, а також відшкодування франшизи. 
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Пунктом 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Як свідчать матеріали справи, вина ОСОБА_1 у скоєнні вказаного ДТП належним чином доведена доказами, наявними в матеріалах справи.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки "Volkswagen" д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована за договором обов`язкового цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних  у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "ПЗУ Україна".

З наявного в матеріалах справи Витягу з інформаційної бази  Моторного (транспортного) страхового бюро України вбачається, що поліс обов`язкового страхування № 101075326 був чинний на момент скоєння ДТП.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані власнику автомобіля марки "BMW", д.н.з. НОМЕР_2 збитки у межах передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності в даному випадку є відповідач.  

Пунктом 36.4. статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

З огляду на викладене, до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" №84890а9к3 від 27.03.2019, перейшло право вимоги, яке ОСОБА_2 , мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з заявою (претензія) про виплату страхового відшкодування (доповнення) вих. №0022254/ІНС від 26.05.2020 із вимогою здійснити виплату страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 39483,63 грн, що не заперечується відповідачем. 

Пунктом 32.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховик не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими, зобов`язаний прийняти рішення про здійснення  страхового відшкодування та виплатити його.

Однак, відповідачем у визначений законом строк не було прийнято рішення щодо здійснення виплати страхового відшкодування позивачу.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідачем було сплачено на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 24 087,94 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням                          №9602 від 19.10.2020 на суму 24 087,94 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність предмету спору в частині стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 24 087,94 грн та закриття провадження у справі у вказаній частині.

Що стосується залишку заявленого до стягнення розміру страхового відшкодування у розмірі 15   395,69 грн суд встановив наступне. 
У доводах апеляційного оскарження відповідач, як і у суді першої інстанції продовжував стверджувати на необхідності застосування коефіцієнту зносу складових автомобіля, який складає 0,3, з посиланням на п.п. 7.38, 7.39. Методики.
Згідно з п.2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №142/5/2092 від 24.11.2003 вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №142/5/2092 від 24.11.2003, значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.
Досліджуючи розмір страхового відшкодування, судом встановлено, що значення коефіцієнту фізичного зносу застрахованого позивачем автомобіля марки "BMW", д.н.з. НОМЕР_2 , 2017 року випуску, приймається таким,       що дорівнює нулю, оскільки на момент настання дорожньо-транспортної пригоди - 01.12.2019, строк експлуатації вказаного транспортного засобу не перевищував визначених п.7.38 Методики строків. 
Відповідач наполягає на необхідності застосування коефіцієнту фізичного зносу відповідно до п. 7.39. Методики, оскільки на автомобілі марки  "BMW", д.н.з. НОМЕР_2 наявні сліди відновлювального ремонту, а саме дверей та крила, що зафіксовано у Акті огляду КТЗ від 03.12.2019.

Пунктом 7.39 Методики визначено, що винятком стосовно використання зазначених вимог є, зокрема якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі  (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний) та якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.
Судом першої інстанції правомірно відхилено твердження відповідача щодо необхідності застосування п. 7.39. Методики та врахування позивачем коефіцієнту фізичного зносу при розрахунку суми страхового відшкодування, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин, які є підставою для застосування коефіцієнту фізичного зносу. 
               Колегія суддів також не приймає посилання відповідача на те, що пошкоджений транспортний засіб відновлювався саме ремонтом складових частини кузова, кабіни, рами, оскільки відповідачем не доведено вказане твердження належними та допустимими доказами, а посилання відповідача на Акт огляду транспортного засобу від 03.12.2019 в якому зазначено, що автомобіль марки "BMW", д.н.з. НОМЕР_2 має сліди окраса, не є належним та допустимим доказом на підтвердження його доводів за відсутності інших первинних документів, тому відсутні підстави для застосування коефіцієнту зносу, що передбачено п. 7.39 Методики.
Крім того, відповідач у апеляційній скарзі наголосив на тому, що відповідачем на підтвердження своєї позиції з приводу необхідності застосування коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу, який складає 0,3, долучено Аварійний сертифікат №1612Е автомобіля BMW реєстраційний номер НОМЕР_3 , що датований  30.12.2020. 
Скаржник стверджує, що відповідно до ч. 3   ст. 269 ГПК України   даний доказ (Аварійний сертифікат) відповідачем не було надано суду першої інстанції оскільки відповідач вважав, що наявність в Акті огляду КТЗ від 03.12.2019 даних є достатньою підставою для застосування коефіцієнту фізичного зносу. 
Щодо даного клопотання колегія суддів зазначає наступне.
Саме лише посилання скаржника на ч. 3   ст. 269 ГПК України, як підставу прийняття доказу на стадії апеляційного провадження не є достатнім, оскільки відповідно до вимог ч. 1, 4 ст.         80, п. 8 ч. 3 ст.         162 ГПК України       вказані докази позивач мав би надати суду, ще під час подання позовної заяви та/або повинен був повідомити суд та зазначити, що вказаний доказ, ним не може бути подано,   причини цього, а    також навести докази, які підтверджують, що позивач здійснив всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Відповідачем не доведено винятковості випадку неможливості надання суду першої інстанції Аварійного сертифікату, який просить долучити до справи на стадії апеляційного розгляду, як не надано і доказів неможливості подання цього доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від      скаржника.
Крім того, як було зазначено судом названий Аварійний сертифікат №1612Е датований  30.12.2020, тобто після прийняття судового рішення у цій справі (07.12.2020). 
Колегією суддів при дослідженні на предмет прийняття в суді апеляційної інстанції      відповідного доказу враховано правову позицію, викладену постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі № 922/393/18 щодо подання доказів до суду апеляційної інстанції. Так, у справі касаційний суд підтвердив дотримання процесуальних процедур судом попередньої інстанції, який відхилив клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткового доказу через те, що цей доказ датований вже після прийняття рішення судом першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку         статті 269 ГПК України       незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.
Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 та від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15, від 16.12.2020 у справі №   908/1908/19.
Отже, у задоволені клопотання відповідача про долучення Аварійного сертифікату №1612Е, датованого 30.12.2020, як доказу у справі слід відмовити, Аварійний сертифікат колегією суддів      до розгляду не приймається.
Щодо заперечення відповідача стосовно врахування позивачем до суми страхового відшкодування франшизи, слід зазначити наступне. 
Відповідно до   ст. 9 Закону України "Про страхування"   франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
Суд зазначає, що відповідно до п. 10.2 Договору від 27.03.2019, франшиза за збитки внаслідок ДТП складає 5500,00 грн.

Відповідно п. 25.11 Договору від 27.03.2019, при пошкодженні ТЗ розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених у в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої у розділі 10 договору франшизи по відповідному ризику. При цьому, розмір збитків, визначається з урахуванням наведених нижче і зазначених у розділах 15 Договору умов.

Суд першої інстанції правомірно зазначив, що надані позивачем розрахунки страхового відшкодування за договором добровільного страхування не містять інформації про врахування франшизи за договором добровільного страхування, чи інших доказів, що сума страхового відшкодування сплачена потерпілій стороні з урахуванням франшизи (додатковий акт виконаних робіт, розрахунок повної вартості відновлювального ремонту, окремий рахунок на суму франшизи) матеріали справи не містять.

Таким чином, сума страхового відшкодування має бути зменшена на суму 5500,00 грн, що правомірно здійснено судом першої інстанції. 

Аргументи апеляційної скарги відповідача про те, що сума страхового відшкодування має бути зменшена також на суму франшизи у розмірі 2000,00 грн відповідно до Полісу ЕР.101075326 суд апеляційної інстанції відхиляє. При цьому суд зазначає, що розмір страхового відшкодування зменшено на суму франшизи 5500,00 грн відповідно до п. 10.2 Договору добровільного страхування. 

          Крім того, позивачем до суми страхового відшкодування включено витрати на складання попереднього кошторису для відновлювального ремонту у сумі 1152,00 грн.

Відповідач не погоджується з врахуванням до суми страхового відшкодування витрат пов`язаних на складання попереднього кошторису для відновлювального ремонту, з посиланням на те, що дані витрати не є роботами пов`язаними з відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

Суд зазначає, що статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

На переконання колегії суддів, щодо витрат в цій частині, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що розмір відшкодування має бути зменшений на роботи пов`язані з складання кошторису для відновлювального ремонту.

При цьому, судом першої інстанції зменшено розмір відшкодування на суму 960,00 грн.

Відповідач у доводах апеляційного оскарження зазначив, що включений до розрахунку відшкодування розмір витрат на складання попереднього кошторису для відновлювального ремонту  складає  1152,00 грн. Суд першої інстанції при відхиленні розміру цих витрат помилково зазначив, що такі складають 960,00 грн, не врахувавши при цьому, що страхове відшкодування у сумі 39   483,63 грн виплачено із врахуванням ПДВ. Відтак, відшкодуванню не підлягає розмір витрат на складання попереднього кошторису для відновлювального ремонту з врахуванням ПДВ, сума якого яка складає 1152,00 грн (за розрахунком 960,00 грн +20 % ПДВ=1152,00 грн). 

Колегія суддів, дослідивши Розрахунок суми страхового відшкодування здійсненого на підставі рахунку №РМСРХ006158 від 02.12.2019 ТОВ "АВТ Баварія Київ", відповідно до якого загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля марки "BMW", д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, склала 39 483,63 грн, зазначає, що до розрахунку включено такий вид витрат, як витрати на складання попереднього кошторису для відновлювального ремонту вартістю 960,00 грн без ПДВ та у підсумку до розрахунку витрат включено розмір ПДВ, який для цього виду витрат складає 192,00 грн. 

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині слід змінити, оскільки заявлена позивачем сума страхового відшкодування підлягає зменшенню на суму витрат на складання попереднього кошторису для відновлювального ремонту у розмірі 1152,00 грн (960,00 + ПДВ 20% - 192 грн). 

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" №84890а9к3 від 27.03.2019, перейшло право вимоги, яке ОСОБА_2 мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, з відповідача на користь позивача, відповідно до вимог п.п.36.1, 36.2 ст.36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", підлягає стягненню страхове відшкодування в розмірі 8 743,69 грн (15   395,69 грн - 5500,00 грн - 1152,00 грн).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1   ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч.4   ст. 277 ГПК України).
Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції вважає необхідним змінити мотивувальну та резолютивну частини рішення, в частині розміру суми страхового відшкодування, що підлягає стягненню,  з підстав викладених вище,  у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. В іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін.
Судові витрати.
Судові витрати розподіляються відповідно до вимог   ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, та у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
За результатом апеляційного перегляду судового рішення, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 67,75 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
                                       ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу скаргу    задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/14292/20 змінити в частині розміру суми страхового відшкодування, що підлягає стягненню, в іншій частині судове рішення залишити без змін. 
Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:
«Позов задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 40; ідентифікаційний код 20782312) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8; ідентифікаційний код 20474912) суму страхового відшкодування в розмірі 8743 (вісім тисяч сімсот сорок три) грн 69 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 747 (одна тисяча сімсот сорок сім) грн 86 коп.

Провадження у справі №910/14292/20 в частині позовних вимог про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 24087 (двадцяти чотирьох тисяч вісімдесяти семи) грн 94 коп. закрити.

В іншій частині позову відмовити».

3. Стягнути з       Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8; ідентифікаційний код 20474912) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 40; ідентифікаційний код 20782312)  67 (шістдесят сім) грн 75 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказів доручити Господарському суду   міста Києва.

5. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції. 

          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути  оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            В.А. Корсак 

Судді                                                                                О.О. Євсіков

                                                                                О.В. Попікова