ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 р. 	Справа № 520/4180/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2020, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., м. Харків, повний текст складено 25.08.20  по справі № 520/4180/2020
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                  
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (надалі - відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), в якому просив: 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 березня 2018 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію, призначену згідно зі ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням всіх перерахунків здійснених на підставі пункту 7 Порядку призначення виплати пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 за № 418 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 за № 713) в повному розмірі без обмежень її максимальним розміром пенсії з 01 березня 2018 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість з виплати пенсії за період з 01 березня 2018 року до моменту виплати поточної пенсії в повному розмірі без обмежень її максимальним розміром пенсії за рішенням суду;
- допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати заборгованості з виплати пенсії з 01 березня 2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах суми стягнення за один місяць;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по даній справі протягом 20 днів з дня набрання рішенням законної сили.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване  рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити  позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням усіх фактичних обставин справи та ненаданням належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам. Звертає увагу на безпідставне врахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду у справі № 520/4180/2020 з огляду на висновки Конституційного Суду України, викладені у постанові від 20 грудня 2016 року у справі № 7-рп/2016 (стосовно неможливості обмеження максимального розміру пенсії військовослужбовців), від 8 червня 2016 року у справі № 4-рп/2016 (щодо неможливості обмеження максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), Верховного Суду, викладені у постанові від 14 вересня 2020 року у справі № 560/2120/20 (про перерахунок пенсії прокурорів). З посиланням на практику Європейського суду з прав людини вказує, що застосування до осіб, пенсія яким була призначена до 01 жовтня 2011 року, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії за Законом № 3668-VІ, буде ставити вказаних осіб (до яких відпоститься й ОСОБА_1 ) у нерівне положення порівняно з льотчиками-пенсіонерами, яким така пенсія була призначена після 01 жовтня 2011 року, а також - порівняно з іншими категоріями пенсіонерів (судді, прокурори, військовослужбовці), яким вже було скасовано обмеження максимального розміру пенсії.
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України), суд  апеляційної  інстанції  розглядає справу  в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за вислугу років як працівник льотно-випробного складу відповідно до ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 2000 року.
З листів ГУПФУ в Харківській області № 77/02.18-20 від 03.01.2020 та № 1332/02.18-20  позивачу стало відомо про обмеження його пенсії граничним розміром після перерахунку з 01.03.2018, де зазначено, що виплата пенсії здійснюється з урахуванням максимального розміру пенсії, встановленого частиною ст. 2 Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011, № 3668-VI виходячи з десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Уважаючи дії відповідача щодо виплати пенсії в обмеженому розмірі протиправними, позивач звернувся до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що пенсійний орган, здійснюючи позивачу в березні 2018 року виплату пенсії обмежену 10 прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, діяв з урахуванням встановлених законодавчими положеннями обмежень, тобто правомірно.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
За змістом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Частиною першою статті 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 передбачено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Відповідно до змісту частини першої статті 52 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, окремі категорії працівників авіації та льотно-випробного складу.
Відповідно до п. 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 1992 року № 418, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 9 серпня 2005 року за № 713, у разі зростання середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 1 березня (починаючи з 2005 року) заробіток, з якого призначається (перераховується) пенсія відповідно до цього пункту, збільшується на коефіцієнт, який визначається шляхом ділення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки за рік, що передує року, в якому проводиться перерахунок, на середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки, яка враховувалася під час призначення (перерахунку) пенсії. Коли розмір пенсії, обчислений із заробітку, визначеного відповідно до цього пункту, менший ніж розмір пенсії до перерахунку, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Як правильно встановлено судом першої інстанції між сторонами не має спору щодо підстав та дати здійснення перерахунку пенсії позивача. Також, немає спору щодо розміру пенсії, визначеного внаслідок перерахунку. Між сторонами виник спір щодо розмірів виплаченої позивачу пенсії з 01 березня 2018 року.
Статтею 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668-VI від 08.07.2011 (надалі - Закон № 3668-VI) встановлено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", не може перевищувати 10740 гривень.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону № 1058-IV та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.
Порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам встановлюється законодавством незалежно від дати призначення пенсії (щомісячного довічного грошового утримання). Якщо внаслідок прийняття цього Закону розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Наведені норми кореспондуються з положеннями частини третьої статті 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII), відповідно до якої максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Буквальний та системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вони не звужують зміст вже набутих прав пенсіонерів, розмір призначеної пенсії яких більший зазначеного максимального розміру. Водночас, запроваджують обмеження щодо розміру призначених та перерахованих пенсій, зокрема, відповідно до Закону № 1788-ХІІ.
Колегія суддів ураховує, що Верховний Суд у постанові від 24.06.2020 у справі № 580/234/19, розглянувши у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, з метою відступлення від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 360/1428/17, зробив висновки щодо правозастосування пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI .
Зокрема, Верховний Суд зазначив, що тлумачення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI в контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії: 1) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01 жовтня 2011 року і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений Законом № 3668-VI, 2) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01 жовтня 2011 року, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію.
Виокремлення осіб другої вказаної групи, без застосування до них положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, може призвести до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій, тощо) пенсій з можливим перевищенням встановленого статтею 2 даного Закону обмеження максимального розміру пенсії, що ставить у нерівне становище з пенсіонерами першої виділеної вище групи.
Такий підхід відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" від 06 вересня 2012 року № 5207-VI по відношенню до пенсіонерів Верховний Суд визнав непрямою дискримінацією.
Норми пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI є лише частиною вказаного нормативно-правового акта, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту "обмеження максимального розміру пенсії" за колом осіб в момент набуття чинності Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668-VI та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до набуття вступу в силу даного Закону.
Разом з тим, з часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI).
Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.
Зазначені положення Закону № 3668-VI та частини третьої статті 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення" неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.
Отже, розмір перерахованої відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Судовим розглядом установлено, що виплата пенсії позивачу здійснювалася з урахуванням максимального розміру пенсії, встановленого частиною третьою статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Оскільки таке обмеження пенсії позивача стало результатом перерахунку в період дії загальної норми частини першої статті 2 Закону № 3668-VI, то висновок суду першої інстанції про те, що регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, є обґрунтованим.
За таких обставин, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що пенсійний орган, здійснюючи позивачу в березні 2018 року виплату пенсії обмежену 10 прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, діяв з урахуванням установлених законодавчими положеннями обмежень, тобто правомірно.
Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом в зразковій справі № 580/234/19, врахованою судом першої інстанції в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.
Посилання позивача на висновки Конституційного Суду України, викладені у постанові від 20 грудня 2016 року у справі № 7-рп/2016 (стосовно неможливості обмеження максимального розміру пенсії військовослужбовців), від 8 червня 2016 року у справі № 4-рп/2016 (щодо неможливості обмеження максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), Верховного Суду, викладені у постанові від 14 вересня 2020 року у справі № 560/2120/20 (про перерахунок пенсії прокурорів), колегією суддів не враховуються як такі, що сформовані за інших спірних правовідносин.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції у справі відсутні підстави для зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2020 по справі № 520/4180/2020 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	Т.С. Перцова    О.А. Спаскін