ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3941/21 Справа № 183/4130/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
         головуючого судді Єлізаренко І.А.,
         суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини 

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.
В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що з 18 липня 2009 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2020 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із нею. Відповідач працездатний, отримує дохід, але добровільно відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, а тому просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5500 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2021 року позов  ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини від заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але 50% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 30 липня 2020 року.
Додатковим рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2021 року на ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, неправильне застосування норм матеріального права. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 18 липня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.6).
Рішенням Новомосковського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2020 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 145-148).
Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с 7).
Дитина проживає разом із матір`ю та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою № 461 від 15 квітня 2020 року та актом встановлення місця проживання від 08 квітня 2020 року, складеними представниками Піщанської сільської ради (а.с. 8, 9).
Відповідач ОСОБА_2 з 10 вересня 2020 року працює у ТОВ “Абіліті Профіт” та займає посаду слюсаря з ремонту колісних транспортних засобів (а.с. 24).
Відповідач у добровільному порядку надавав матеріальну допомогу позивачу, про що ним надані суду квитанції про переказ грошових коштів на банківський рахунок позивача (а.с. 28-33).
Встановивши вказані обставини, керуючись ст.ст. 180-183 СК України, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною другою статті 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).
Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Згідно з частиною другою та третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України).
Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
У справі встановлено, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 18 липня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.6).
Рішенням Новомосковського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2020 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 145-148).
Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с 7).
Дитина проживає разом із матір`ю та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою № 461 від 15 квітня 2020 року та актом встановлення місця проживання від 08 квітня 2020 року, складеними представниками Піщанської сільської ради (а.с. 8, 9).
Відповідач ОСОБА_2 з 10 вересня 2020 року працює у ТОВ “Абіліті Профіт” та займає посаду слюсаря з ремонту колісних транспортних засобів (а.с. 24).
Відповідач у добровільному порядку надавав матеріальну допомогу позивачу, про що ним надані суду квитанції про переказ грошових коштів на банківський рахунок позивача (а.с. 28-33).
Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5500 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною повноліттня (а.с. 1, 2).
Розглядаючи по суті даний спір, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у частці від заробітку (доходу) відповідача, змінивши при цьому спосіб присудження аліментів.
Таким чином, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та розглянув вимогу, що не була предметом розгляду у суді першої інстанції. 
Судом першої інстанції порушено положення частини третьої статті 181 СК України, оскільки спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.
Стаття 184 СК України не передбачає використання такого критерію як стабільний дохід платника аліментів при визначенні судом їх розміру, тому така підстава як стабільний дохід, використана судом першої інстанції при визначенні способу стягнення аліментів, є порушенням застосування вказаної статті, нарівні із самостійним визначенням судом першої інстанції способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від розміру доходу відповідача, без відповідної заяви позивача.
Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18.
З матеріалів справи вбачається, відповідач надавав позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини у добровільному порядку, про що ним були надані суду квитанції про переказ грошових коштів на її банківський рахунок у наступних сумах: лютий та березень 2020 року — по 5075 грн.; квітень-червень 2020 року — по 5000 грн.; липень 2020 року — 400 грн., серпень 2020 року - 2500 грн. (а.с. 28-33).
Відповідач ОСОБА_2 з 10 вересня 2020 року працює у ТОВ “Абіліті Профіт” та займає посаду слюсаря з ремонту колісних транспортних засобів (а.с. 27).
Згідно довідки від 05 січня 2021 року з місця роботи відповідача розмір заробітної плати відповідача становить 6100 грн. (а.с. 133).
Відповідно до ст.7 Закону України “Про державний бюджет на 2021 рік” встановлено у 2021 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2021 року у розмірі 2 395 грн. на місяць.
Враховуючи, що відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов”язані у рівній мірі утримувати дитину до досягнення нею повноліття, враховуючи розмір заробітної плати відповідача, з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошові сумі у розмірі 1600 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 липня 2020 року. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження можливості відповідача сплачувати аліменти у заявленій нею у позовній заяві сумі у розмірі 5500 грн.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду від 11 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст. 259, 268, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини - скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1600 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 30 липня 2020 року. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Допустити негайне виконання постанови суду в межах стягнення суми платежу за один місяць.
Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 05 квітня 2021 року.

Головуючий суддя

Судді