П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

25 травня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/11295/20	

Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О.В.
рішення суду першої інстанції прийнято у
м. Одеса, 30 грудня 2020 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                                    Танасогло Т.М.,
суддів:                                                             Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Генерального штабу Збройних Сил України в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Генерального штабу Збройних Сил України в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, про визнання протиправним та скасування рішення Генерального штабу Збройних Сил України в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій від 02.06.2020 року, занесеного до протоколу №6 засідання комісії, щодо відмови ОСОБА_1 у визнанні його учасником бойових дій відповідно до пункту 19 частини 1 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", як військовослужбовця Збройних Сил України, який у період з 12.05.2015 року по 17.05.2015 року захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення; зобов`язання Генеральний штаб Збройних Сил України в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 учасником бойових дій відповідно до пункту 19 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як військовослужбовця Збройних Сил України, який у період з 12.05.2015 року по 17.05.2015 року захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відмова відповідача у визнанні позивача учасником бойових дій є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки у період з 12.05.2015 року по 17.05.2015 року він приймав безпосередню участь в антитерористичній операції (надалі – АТО), забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення АТО. Відтак, на думку позивача, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у редакції, чинній на час його залучення до участі у АТО (12.05.2015р.-17.05.2015р.), його має бути визнано учасником бойових дій.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано пункт 13 рішення Генерального штабу Збройних Сил України в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, оформленого протоколом засідання комісії №6 від 02.06.2020 року, щодо відмови ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій.
Зобов`язано Генеральний штаб Збройних Сил України в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.07.2020 року про визнання його учасником бойових дій та прийняти рішення з урахуванням висновків суду у справі.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Генеральним штабом Збройних Сил України в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, подано до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції під час ухвалення судового рішення норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує виникнення правовідносин у сфері визнання військовослужбовця учасником бойових дій, в першу чергу є звернення суб`єкта, визначеного Порядком №413 до відповідної комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у встановленому порядку та в подальшому, прийняте комісією рішення, а не факт та відрізок часу, коли особа безпосередньо брала участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення. Тобто, під час розгляду питання відповідною комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та прийняття рішення про надання статусу учасника бойових дій необхідно застосовувати ті норми права, які є чинними на момент звернення до комісії для реалізації свого права, а не на момент прийняття особою безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення. Таким чином, оскільки приписи п. 2-1 Порядку №413 у редакції, чинній на час прийняття відповідачем спірного рішення містили вимоги щодо терміну участі у АТО, забезпеченні її проведення для визнання учасником бойових дій, в свою чергу позивач перебував у зоні АТО менше встановленого цим пунктом строку, відповідач вважає обґрунтованим прийняте ним спірне рішення, а позивач таким, що не має правових підстав для визнання його учасником бойових дій на підставі наданих ним о Комісії документів.
04.03.2021 року (вхід.№ 4582/21) від позивача у справі до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вказано на необґрунтованість тверджень апелянта, мотивуючи тим, що позивач, який залучався до участі у проведенні АТО до 16.09.2016р., має право на надання статусу учасника бойових дій незалежно від терміну його перебування в зоні проведення антитерористичної операції, оскільки норми Порядку № 413 у редакції, яка діяла на час участі ОСОБА_1 у проведенні АТО (з 12.05.2015р. по 17.05.2015р.) не містила жодних вимог щодо тривалості періоду перебування в зоні АТО.
На підставі ст. 311 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до витягу з наказу командира Військової частини-польова пошта НОМЕР_1 №59 від 24.03.2015 року підполковника ОСОБА_1 , заступника командира полку по роботі з особовим складом, було відряджено до Військової частини НОМЕР_2 м. Чугуїв для виконання завдань, щодо обслуговування та відновлення озброєння і військової техніки (а.с.10).
Згідно з наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 від 12.05.2015 року №106 позивач з 12.05.2015 року вибув до складу сил та засобів сектора "А", які залучаються та беруть участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей (а.с. 11).
З наказу керівника сектору «А» від 12.05.2015 року №134 вбачається що ОСОБА_1 з 12.05.2015 року прибув до складу сил та засобів сектора "А", які залучаються та беруть участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з метою виконання службових (бойових) завдань (а.с. 12).
Відповідно до витягу з наказу керівника сектору «А» від 17.05.2015 року №139 вбачається, що позивач з 17.05.2015 року вибув зі складу сил та засобів сектора "А", які залучаються та беруть участь в антитерористичній операції (а.с. 13).
04.08.2015 року Військовою частиною-польова пошта НОМЕР_1 позивачу була надана довідка від 04.08.2015 року №1005, яка посвідчує, що ОСОБА_1 у період з 12.05.2015 року по 17.05.2015 року брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецьких та Луганських областей (а.с. 16).
03.04.2019 року наказом Командувача Військово-Морських сил Збройних сил України (по особовому складу) №84 ОСОБА_1 на підставі п. 2 ч. 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» був звільнений з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) (а.с. 9).
Після звільнення з військової служби позивач 16.07.2019 року через Приморський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (далі РТЦК та СП) звернувся до відповідача із заявою про надання йому статусу учасника бойових дій та видачі посвідчення встановленого зразка.
Проте, протокольним рішенням Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій від 02.06.2020 року №6 (п.13) позивачу було відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій, оскільки документи позивача не відповідають вимогам пунктів 2-1, 4, 6 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність і України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 (а.с. 8).
Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідача в частині, що його стосується, та вважаючи його протиправним, позивач звернувся за захистом своїх прав та інтересів досуду. 
Задовольняючи часткового позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що висновки Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, викладені у рішенні, оформленому протоколом від 02.06.2020 року №6 в частині, що стосуються позивача (пункт 13), є необґрунтованими та безпідставними, а тому оскаржуване рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині - задоволенню.
Суд першої інстанції зазначив, що пункт 2-1 Порядку №413 (в редакції, чинній на момент винесення спірного рішення) не поширюється на позивача, оскільки право на отримання статусу учасника бойових дій для осіб, які приймали безпосередню участь в проведенні антитерористичної операції він отримав в той час, коли діяла редакція Порядку №413 (від 17.03.2015 року), яка не містила будь-яких вимог щодо мінімальних термінів перебування особи в зоні проведення антитерористичної операції, необхідного для встановлення статусу учасника бойових дій.
З приводу позовної вимоги про зобов`язання Генеральний штаб Збройних Сил України в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 учасником бойових дій відповідно до пункту 19 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх. соціального захисту», суд першої інстанції вказав про відсутність підстав для її задоволення з огляду на дискреційність повноважень відповідача щодо розгляду питань про визнання учасником бойових дій.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими, виходячи з наступного.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551 та Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413, чинним станом на час перебування ОСОБА_1 у відряджені до районів проведення антитерористичної операції (травень 2015р.).
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Згідно з п.19 ч.1 ст.6 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України. Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України. Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому вказаного пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України.
Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 (надалі - Порядок №413).
Згідно з абз. 2 п. 2 вказаного Порядку (станом, на час виникнення спірних правовідносин) статус учасника бойових дій надається військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, особам рядового і начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції.
Відповідно до п. 4 Порядку № 413 (станом, на час виникнення спірних правовідносин) підставою для надання особам статусу учасника бойових дій для осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, є: документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень).
Положеннями п. 5 Порядку № 413 (станом, на час виникнення спірних правовідносин) рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (далі - міжвідомча комісія), яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції із включенням до її складу фахівців Міноборони, МВС, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, військових формувань. До складу міжвідомчої комісії можуть включатися фахівці інших державних органів та представники громадських організацій.
Тобто прийняття рішення з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій віднесено, зокрема, до повноважень Комісії Генерального штабу Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 6 Порядку № 413 (станом, на час виникнення спірних правовідносин) для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники установ, закладів у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення зобов`язані подати на розгляд комісій, утворених у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади чи інших державних органах (далі - комісія), у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, в складі яких проходили службу чи працювали особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій.
Комісії вивчають документи і подають їх на розгляд міжвідомчої комісії, а в разі відсутності підстав, які підтверджуються документами, повертають їх до військових частин (органів, підрозділів), установ, закладів з метою подальшого доопрацювання.
Міжвідомча комісія розглядає документи, надіслані комісією, і в разі потреби заслуховує пояснення осіб, стосовно яких вони подані, свідків, представників державних органів та в місячний строк з дня надходження документів приймає рішення щодо надання статусу учасника бойових дій, про що інформує комісію.
Пунктом 8 Порядку № 413 встановлено, що у разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником установи, закладу до комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 вказаного Порядку, можуть самостійно звернутися до відповідної комісії.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач – ОСОБА_1 , у період проходження військової служби у Збройних Силах України, у період з 12.05.2015р. по 17.05.2015р. був залучений та брав безпосередню участь в антитерористичні операції, забезпечення її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення АТО на території Донецької та Луганської областей з метою виконання службових (бойових) завдань.
Матеріали справи не містять інформацію про те, що протягом місячного строку після завершення позивачем виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення відповідним командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) до Комісії подавались документи щодо встановлення ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.
При цьому, як свідчать матеріали справи позивач самостійно після звільнення його з військової служби на підставі п.8 Порядку № 413 звернувся через Приморський РТЦК та СП до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій для встановлення йому статусу учасника бойових дій.
В свою чергу, протокольним рішенням Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій від 02.06.2020 року №6 позивачу було відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій, оскільки його документи не відповідають вимогам пунктів 2-1, 4, 6 Порядку №413.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 1 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (чинне на час розгляду матеріалів про надання статусу учасника бойових дій), затвердженого наказом Міністерства оборони України від 30.09.2019 № 511 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.12.019 за № 1209/34180 (далі Положення № 511) комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (далі - Комісії) створюються в Міноборони, Генеральному штабі Збройних Сил України (далі - Генеральний штаб), Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (далі - Адміністрація ДССТ), військовій частині НОМЕР_4 , командуваннях видів Збройних Сил України та оперативних командуваннях «Північ», «Південь», «Схід» та « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (далі - оперативні командування).
На Комісії командувань видів Збройних Сил України покладається розгляд питань про визнання учасниками бойових дій відповідно до пунктів 19, 20 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» осіб із числа, зокрема, військовослужбовців Збройних Сил України, які проходять військову службу у видах Збройних Сил України, органах військового управління (крім оперативних командувань та військових частин, їм підпорядкованих), з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях, підпорядкованих видам Збройних Сил України (абз. 2 п.9 Положення № 511).
          Колегії суддів звертає увагу, що у спірному рішенні від 02.06.2020 року №6, Комісія відмовляючи позивачу у визнанні його учасником бойових дій посилаючись на загальні положення порядку подання документів, не вказала жодної конкретизації та конкретного обґрунтування, які саме документи позивача, на його думку, не відповідали Порядку №413 та в чому полягала така невідповідність. 
В апеляційній скарзі апелянт вказаних обставин також не конкретизував.
          В свою чергу, як зазначав позивач та було підтверджено відповідачем у відзиві на позовну заяву, спір між учасниками справи виник у зв`язку з тим, що станом на момент його звернення із заявою до Комісії задля отримання статусу учасника бойових дій, нормами Порядку №413 було передбачено необхідність залучення особи до виконання завдань у районі проведення АТО на строк не менше, ніж 30 календарних днів.
Водночас, в апеляційній скарзі, апелянт також наголошує на тому, що суд першої інстанції невірно застосував до спірних правовідносин положення Порядку №413 у редакції станом на час залучення позивача до проведення АТО (травень 2015 року), в той час як застосуванню підлягала вказана норма у редакції, чинній на час подання позивачем документів для визнання його учасником бойових дій, яка передбачає залучення особи до проведення антитерористичної операції на строк не менше ніж 30 календарних дій.
Тобто, фактично, апелянт мотивує відсутність у позивача права на отримання статусу учасника бойових дій тим, що ОСОБА_1 недостатньо асу приймав участь в АТО, що вимагається п. 2-1 Порядку № 413.
Проте, колегія суддів звертає увагу апелянта на приписи п. 2-1 Порядку № 413 в редакції, чинній станом від 16.09.2016 року та на час прийняття спірного рішення Комісією, за якими статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.
В той же час, Порядок № 413 було доповнено пунктом 2-1 тільки 16.09.2016 з набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 р. № 602, відповідно до якої вимагається залучення до проведення антитерористичної операції особи не менше ніж на 30 календарних днів для надання статусу учасника бойових дій.
В статті 58 Конституції України закріплюється один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (ч.1ст.58 Конституції України).
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99, встановлюється, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Отже, на переконання судової колегії особи, які залучались до проведення АТО до 16.09.2016, мають право на надання статусу учасника бойових дій незалежно від строку їх залучення до проведення антитерористичної операції.
Таким чином, до правовідносин з надання позивачу статусу учасника бойових дій не може бути застосований п. 2-1 Порядку № 413, відповідно до якого встановлений строк участі в АТО - 30 календарних днів для надання особі статусу учасника бойових дій, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин (участі позивача в АТО у період з 12.05.2015р. по 17.05.2015р.) чинним законодавством не було встановлено обов`язкових вимог щодо тривалості періоду перебування особи в зоні АТО або її залучення до АТО, необхідної для надання такій особі статусу учасника бойових дій.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає ґрунтовним висновок суду першої інстанції стосовно необґрунтованості та безпідставності висновків Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, викладені у рішенні, оформленому протоколом від 02.06.2020 року №6 в частині, що стосуються позивача (пункт 13).
Відтак,  оскаржуване рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині – задоволенню, про що вірного висновку дійшов суд першої інстанції.
Враховуючи наведене, з огляду на те, що повноваження відповідача щодо розгляду питань про визнання військовослужбовця учасником бойових дій, відноситься до дискреційних повноважень Комісії, та зазначення судом конкретних дій відповідача під час розгляду скарги, є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановленні судових рішень, суд першої інстанції, з урахуванням визнання протиправним оскаржуваного позивачем рішення в частині, вважав за необхідне захистити права позивача шляхом зобов`язання Генерального штабу Збройних Сил України в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.07.2020 року про визнання його учасником бойових дій та прийняти рішення з урахуванням висновків суду у справі.
Вказане колегія суддів вважає таким, що не суперечить нормам чинного законодавства.
Таким чином, доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.12.2020р. по справі № 420/11295/20 відповідає.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Генерального штабу Збройних Сил України в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року у справі № 420/11295/20- залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Димерлій О.О.   Єщенко О.В.