Справа № 757/4467/20-ц                                                                                                    Головуючий в суді І інстанції Бусик О.Л.
Провадження № 22ц-824/2079/2021                                                                           Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(у порядку письмового провадження)
 
27 травня 2021 року                                                                                                            м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Гуля В.В., 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування реальних збитків, завданих майну позивача, відшкодування понесених витрат,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 05 липня 2010 року.
Вказує, що з 02 липня 2016 року між нею і відповідачкою ОСОБА_2 були укладені договори оренди зазначеної квартири з актом приймання-передачі жилого приміщення, у якому вказано вартість, назва майна, в тому числі меблів, сантехнічних вузлів, обладнання, які були передані відповідачці в користування в справному і придатному стані, недоліки на момент передачі були відсутні, про що було зроблено фото, які додані до цього акта. 01 липня 2018 року строк дії договору оренди було продовжено до 01 липня 2019 року, а 02 липня 2019 року - до 15 жовтня 2019 року.
15 жовтня 2019 року вона прибула до своєї квартири з метою прийняття її після користування ОСОБА_2 та отримання ключів, однак під час передачі квартири вона виявила квартиру в пошкодженому стані, а саме: пошкоджені меблі, пошкодження постільної білизни, матрацу та побутової техніки, були відсутні деякі речі і предмети, у зв`язку з чим вона відмовилась від складення документів щодо прийняття квартири у ОСОБА_2 без зауважень та без подальших претензій. Крім виявлених пошкоджень в несправному стані перебувала духова шафа, був відсутній пилосос та тумба для взуття. Стіни в квартирі перебували зі збитими кутками, містили сліди свердління різних отворів, сліди нанесення клейкої стрічки, дозволу на що вона не давала, внаслідок чого було пошкоджено фарбування, облаштування та загальний стан. У зв`язку з пошкодженням квартири вона звернулася до поліції та подала відповідну заяву. Крім того, на прохання надати підтвердження щодо здійснення оплати комунальних послуг станом на 14 жовтня 2019 року ОСОБА_2 відмовила. Загальний розмір заборгованості за комунальні послуги складає 808, 60 грн.
Враховуючи те, що відповідач порушила умови договору щодо повернення квартири разом із майном у справному стані, не виконала умови щодо оплати комунальних послуг, просила суд стягнути з відповідачки грошові кошти в сумі 150 542, 60 грн., з яких вартість пошкодженого майна в сумі 56 010, 00 грн., вартість відновлювального ремонту - 93 724 грн. та залишок зі сплати комунальних послуг в сумі 808,60 грн.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 через свого представника подала  апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається зокрема на те, що судом першої інстанції не взято до уваги того, що позивачка передала відповідачці в найм квартиру у справному і придатному стані з речами та іншим майном, що засвідчено підписами сторін в акті від 02 липня 2017 року, однак відповідачка порушила умови договору найму житла та передала позивачці цю квартиру у пошкодженому стані із зіпсованим майном, через що вартість пошкодженого майна становить 56 010, 00 грн., що складає узгоджену між сторонами його ринкову вартість, крім того місцевий суд помилково вважав, що наслідки залиття квартири, які сталися 04 березня 2017 року, збереглися до 15 жовтня 2019 року, оскільки ті наслідки після отриманого страхового відшкодування були усунуті позивачкою ще до моменту передання квартири відповідачці, про що також засвідчила відповідачка своїм підписом у договорі оренди без будь-яких застережень. Також вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що висновок експерта від 10 березня 2020 року, наданий позивачкою, не містить окремого розрахунку вартості ремонтно-будівельних робіт, необхідних для відновлення пошкоджень, що виникли внаслідок життєдіяльності відповідачки, від вартості робіт, необхідних для здійснення ремонту після залиття квартири 04 березня 2017 року, оскільки у разі, якщо суд вважав, що шкода від залиття склала 49 723, 20 грн., яка була відшкодована страховиком, то, на думку апелянта, у суду були підстави для стягнення розміру іншої частини завданої шкоди у розмірі 44 000, 80 грн. у рахунок відшкодування шкоди внаслідок заподіяної відповідачкою шкоди майну, тому вважає висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову безпідставними.
У свою чергу, ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується з висновками суду першої інстанції та зокрема вказує на те, що під час дії договорів оренди квартири у позивачки не виникало жодних претензій та зауважень, які виникли лише у момент розірвання договору оренди у жовтні 2019 року, при укладенні договору оренди квартири позивачка не здійснювала офіційної оцінки майна, котре було передане у користування відповідачці разом з квартирою, а встановлював вартість на власний розсуд, крім того позивачкою не враховано фізичного зносу, який вплинув на стан квартири і майна у ній, а також не враховано, що пошкодження майна у квартирі відбулося внаслідок її залиття 04 березня 2017 року не з вини відповідачки, і за що позивачці було сплачено розмір страхового відшкодування, через що вважає доводи апелянта необґрунтованими, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України,  підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що умовами договору оренди квартири, укладеного між сторонами, не передбачена відповідальність орендаря у разі пошкодження майна, що передане за актом приймання-передачі, у зв`язку з чим вимоги позивача щодо відшкодування ОСОБА_2 вартості майна, яке є пошкодженим під час її проживання у квартирі, є безпідставними, крім того у якості гарантії своєчасних розрахунків та збереження орендованого майна сторони передбачили гарантійний платіж в сумі 500 доларів США, який відповідач передала ОСОБА_1 і не заперечує про залишення його позивачці, а наданий позивачкою висновок експерта від 10 березня 2020 року №497/03/2020 не може бути прийнятий до уваги, оскільки у ньому не визначено конкретну суму шкоди, яка була завдана майну позивачки внаслідок життєдіяльності відповідачки, а доказів здійснення позивачкою ремонту квартири після її залиття 04 березня 2017 року також не надано, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог. 
Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 .
02 липня 2015 року ОСОБА_3 , як орендодавець та ОСОБА_2 , як орендар уклали договір оренди зазначеної квартири. Згідно з актом приймання-передачі житлового приміщення від 02 липня 2015 року разом з квартирою було передано майно, що знаходилось у квартирі.
02 липня 2016 року та 02 липня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договори оренди цієї ж квартири. До договору додано акт приймання-передачі майна, у якому вказано вартість, назва майна, що перебуває у квартирі, а також фотографії актуального стану квартири на момент її передачі, який підписано сторонами, будь-яких заперечень щодо переліченого майна, його вартості чи стану квартири ОСОБА_2  не заявляла (т.2, а.с.14-28).
Пунктом 2.2.1 договору від 02 липня 2016 року визначено, що орендодавець зобов`язався передати квартиру по акту-прийому передачі житлового приміщення у технічно справному стані, придатному для проживання, у відповідності до будівельних і санітарних норм.
Пунктом 2.6.2 договору передбачено обов`язок відповідача використовувати орендовану квартиру, технічні засоби та майно на умовах, визначених цим договором, не допускаючи псування чи приведення в непридатність.
Орендар своєчасно повідомляє орендодавця про усі несправності орендованої квартири, технічних приладів, обладнання тв. Іншого майна, а також про виникнення необхідності проведення ремонтних робіт (пункт 2.6.3 Договору).
Пунктом 2.6.6. цього договору, орендар зобов`язаний утримувати квартиру у належному стані, відповідно до вимог санітарних норм, виконувати нормативні вимоги відносно експлуатації обладнання і комунікацій, як в квартирі, так і в житловому будинку у цілому, а також дотримуватися Правил використання житлових будинків і прибудинкових територій. 
Відповідно до п. 2.3 договору, станом на момент його укладення, заборгованості по оплаті послуг житлово-експлуатаційної контори, за електроенергію, телефонного зв`язку та кабельне ТВ відсутня.
Згідно з пунктами 2.6.7, 2.6.8 орендатор зобов`язаний також дотримуватись правил пожарної безпеки, нести матеріальну відповідальність перед орендодавцем за збитки, нанесені пожежею, що виник з вини орендаря. Відшкодувати усі збитки, орендодавця, а також інших третіх осіб, що виникли з вини орендаря.
Пунктом 3.2 договору передбачено, що розмір щомісячної орендної плати складає 13 040 грн, що еквівалентно 500 доларів США за курсом НБУ на день підписання цього договору.
Орендна плата за перший місяць і гарантійний платіж (у якості гарантії своєчасних розрахунків та збереження орендованого майна) у розмірі орендної плати вноситься орендарем у момент підписання цього договору, далі оплата вноситься помісячно (пункт 3.3 договору оренди).
04 березня 2017 року о 03 годині 15 хвилин відбулось залиття квартири АДРЕСА_2 з квартири АДРЕСА_1 , внаслідок чого позивачка отримала 49 723, 20 грн. страхового відшкодування (т.2, а.с.48).
В подальшому сторони укладали угоду та продовжили строк дії договору оренди до 01 липня 2019 року.
15 жовтня 2019 року сторони розірвали договір оренди квартири. Цього дня ОСОБА_1 подала заяву до Управління поліції Головного Управління Національної поліції України в місті Києві про пошкодження майна у належній їй квартирі.
Згідно з висновком експерта від 10 березня 2020 року № 497/03/2020 наявні в квартирі пошкодження майна можна класифікувати як такі, що утворились внаслідок залиття рідиною (здуття паркетної дошки) та життєдіяльності мешканців квартири (місцеві забруднення та утертості, механічні подряпини, монтаж в стінах засобів кріплення, тощо).
У висновку міститься розрахунок вартості ремонтно-будівельних робіт, направлених на усунення наслідків залиття рідиною та життєдіяльності мешканців квартири АДРЕСА_1 , що складає 93 724, 00 грн. (т.1, а.с.155-220).
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статей 810, 811 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Договір найму житла укладається у письмовій формі.
Згідно зі ст. 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому.
Відповідно до ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач не має права провадити перевлаштування та реконструкцію житла без згоди наймодавця. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.
Відповідно до ст. 773 ЦК України наймач зобов`язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору. Якщо наймач користується річчю, переданою їй в найм, не за її призначенням або з порушенням умов договору найму, наймодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. 
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевим судом не було належним чином досліджено усіх обставин справи та не перевірено їх доказами, не взято до уваги, що ОСОБА_2 неналежним чином виконувала свої обов`язки за договором оренди квартири в частині належного користування квартирою та забезпечення її справного і неушкодженого стану, через що внаслідок життєдіяльності ОСОБА_2 під час проживання в орендованій квартирі відповідачкою було заподіяно майнової шкоди цьому житлу, що підтверджується висновком судового експерта № 497/03/2020 від 10 березня 2020 року, однак місцевий суд формально пославшись на те, що цей висновок містить у собі розрахунок шкоди як внаслідок життєдіяльності мешканців квартири, так і наслідків її залиття, а також на відсутність у цьому висновку окремого розрахунку вартості ремонтно-будівельних робіт, які необхідно здійснити для відновлення її стану після життєдіяльності мешканців квартири, не врахував, що після залиття квартири 04 березня 2017 року страховиком АСК «ІНГО Україна» було визначено обсяг шкоди, завданий залиттям квартири, та сплачено позивачці страхове відшкодування у розмірі 49 723, 20 грн.
Так, оскільки сторонами підтверджується, що відповідачкою при укладенні договору оренди було сплачено також гарантійний платіж у розмірі 500, 00 доларів США, який їй повернутий не був, що станом на день розірвання договору оренди 19 жовтня 2019 року становило 12 265, 00 грн. за курсом НБУ, а також враховуючи сплату позивачці страхового відшкодування внаслідок залиття квартири у розмірі 49 723, 20 грн., а також вартості ремонтно-будівельних робіт, направлених на відновлення квартири через її залиття та наслідків життєдіяльності мешканців квартири, відповідно до висновку експерта у розмірі 93 724, 00 грн., то колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового стягнення з відповідачки на користь позивачки 32 544, 40 грн. в рахунок відшкодування шкоди, заподіяних ушкодженням квартири.
Висновки суду першої інстанції про те, що позивачкою не було надано доказів ремонту цієї квартири після залиття, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до договору оренди житлового приміщення від 02 липня 2017 року, укладеного між сторонами вже після залиття квартири, позивачка передала відповідачці цю квартиру у справному технічному стані, придатному для проживанні, у відповідності з будівельними і санітарними нормами, будь-яких зауважень щодо неналежного стану житла ОСОБА_2 не заявляла, що також відображено в акті прийому-передачі житлового приміщення від 02 липня 2017 року, в якому містяться фотографії квартири.
При цьому, посилання ОСОБА_2 на те, що позивачем не було враховано фізичного зносу квартири, колегія суддів відхиляє, оскільки нею також не було доведено належними доказами обсяг такого зносу, а також не спростовано висновок судового експерта № 497/03/2020 від 10 березня 2020 року, в якому розраховано обсяг та розмір відновлювального ремонту, який необхідний для відновлення стану квартири, який був під час передачі її в користування відповідачки.
Разом з тим, колегія суддів вважає відсутніми підстави для відшкодування позивачці майнової шкоди, заподіяної майну, у розмірі 56 010, 00 грн., оскільки жодних належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження розміру такої шкоди позивачем надано не було, оскільки, хоча в акті прийому-передачі житлового приміщення від 02 липня 2017 року, який підписано сторонами, і було визначено перелік майна у квартирі та його вартість, однак не доведено, який саме обсяг шкоди був завданий цьому майну, не враховано обсяг фізичного зносу цього майна, що давало б підстави для здійснення об`єктивного обрахунку розміру завданої шкоди майну, що перебуває у квартирі, а квитанції щодо придбання меблів не підтверджують, що саме ці меблі перебували у квартирі під час її перебували у ній на час її передачі в оренду, і що саме ці меблі були пошкоджені, тому підстави для задоволення цих позовних вимог відсутні.
Згідно з частинами першою і третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховується: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 понесла 30 000, 00 грн. витрат на правову допомогу, що підтверджується належними доказами, зокрема договором про надання правової допомоги № 31/10-01 від 31 жовтня 2019 року, квитанцією № 10014326м від 01 листопада 2019 року у розмірі 30 000, 00 грн., а також 3763, 53 грн. судових витрат, то з урахуванням того, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 21,61 %, то з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 7296 грн. 29 коп. судових витрат, а також 15 000, 00 грн. витрат, пов`язаних із проведенням експертизи. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням усіх обставин справи, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.
 
Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 вересня 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.
 
Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_2 ) 32 544 (тридцять дві тисячі п`ятсот сорок чотири) грн. 40 коп. в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням квартири, а також 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, а у задоволенні решти позовних вимог - відмовити. 
 
Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_2 ) 7296 грн. 29 коп. судових витрат.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                   Судді: