Справа № 127/27323/20
Провадження № 22-ц/801/956/2021
Категорія: 3
Головуючий у суді 1-ї інстанції Луценко Л. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року	Справа № 127/27323/20	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Шемети Т.М., Якименко М.М.,
за участю секретаря судового засідання Михайленко А.В.,
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
розглянув апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Цвєткова Олексія Володимировича на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2021 року, постановлену місцевим судом під головуванням судді Луценко Л.В., в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: другої Вінницької державної нотаріальної контори, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно,

встановив:

       В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який в подальшому було уточнено, до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: другої Вінницької державної нотаріальної контори, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно.
       Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2021 року відкрито провадження у вказаній справі.
       18 лютого 2021 року від відповідача ОСОБА_3 на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору другої Вінницької державної нотаріальної контори про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, в якій просила прийняти зазначений зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом, так як вони взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема вони виникають з одних правовідносин, а задоволення зустрічного позову повністю виключає задоволення первісного позову і навпаки.
       Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2021 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору другої Вінницької державної нотаріальної контори про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Цвєтков О.В. подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на її необґрунтованість, просив суд скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2021 року та постановити нове рішення, яким прийняти зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору другої Вінницької державної нотаріальної контори про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що на думку заявника суд попередньої інстанції дійшовши висновку про недоцільність одночасного розгляду первісного та зустрічного позову, в порядку ч. 2 ст. 193 ЦПК України, повинен був повернути зустрічну позовну заяву особі, яка її подала, а не відмовити у прийнятті останньої. Водночас вважає що обставини, зазначені у зустрічному позові взаємопов`язані з первісним позовом та є похідними, оскільки залежать від задоволення вимог за первісним позовом, задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову і їх спільний розгляд є доцільним.
Позивач ОСОБА_1 не скористалась своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направила, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку учасників справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відмовляючи у прийнятті до спільного розгляду зустрічний позов ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що вищевказані вимоги повинні розглядатись у самостійних провадженнях, а розгляд даних вимог у цьому провадження є недоцільним та може призвести до невиправданого затягування і ускладнення розгляду справи.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
За своєю суттю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом.
За правилами ч. 1, ч. 2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Отже, умовами пред`явлення зустрічного позову є взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів. Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень.
Доцільним є сумісний розгляд первісного і зустрічного позову, якщо задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.
Кожна із зазначених вище умов для прийняття зустрічного позову носить самостійний характер, і при наявності будь-якої з них зустрічний позов приймається судом для спільного розгляду з первісним позовом.
Таким чином, із ст. 193 ЦПК України вбачається, що прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним не є обов`язком суду, що розглядає справу, а навпаки відноситься до його дискреційних повноважень, при цьому сам суд першої інстанції визначає взаємопов`язаність позовів (зокрема, виникнення із одних правовідносин, випадок коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тощо), а, крім цього, додатково повинен визначитися із доцільністю такого спільного розгляду, що є оціночним поняттям у кожній окремій справі та оцінку цьому може дати виключно суд, що розглядає справу як суд першої інстанції.
Водночас, у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2, судам роз`яснено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов до або під час попереднього судового засідання (частина перша статті 123 ЦПК України, а треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу шляхом пред`явлення позову до однієї чи обох сторін до закінчення судового розгляду (частина перша статті 34 ЦПК України. Позовні вимоги кількох осіб до одного й того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову (наприклад, позови кількох осіб про стягнення зарплати чи про поновлення на роботі). Роз`єднання кількох поєднаних в одному провадженні вимог може мати місце лише за умови, що їх сумісний розгляд ускладнює вирішення справи (зокрема, у зв`язку з необхідністю призначення складної експертизи за окремими вимогами, тривалого відрядження або тяжкого захворювання одного чи кількох з позивачів або відповідачів). У разі роз`єднання позовів підставою для провадження щодо вимог, виділених у самостійне провадження, є ухвала суду про роз`єднання позовів і копія пред`явленого позову.
Так, суд при вирішенні питання щодо прийняття до розгляду зустрічного позову повинен виходити з того, що наявність підстав, передбачених законом як умови прийняття зустрічного позову, свідчать про наявність певного зв`язку між первісною і зустрічною вимогами. Відсутність такого зв`язку не виправдала б можливість спільного розгляду цих вимог в одному процесі.
З матеріалів справи вбачається, що у первісному позові позивач ОСОБА_1 просить встановити факт спільного проживання без реєстрації шлюбу у період з 01 липня 2013 року по 10 березня 2019 року та поділити майно подружжя, що витікає із попередньої позовної вимоги, тоді як із зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 вбачається, що остання просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду попередньої інстанції про те, що первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: другої Вінницької державної нотаріальної контори про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору другої Вінницької державної нотаріальної контори не є взаємопов`язаними в розумінні статті 193 ЦПК України, оскільки в основу позовних вимог покладено різні юридичні факти (спільне проживання та смерть), під час їх розгляду дослідженню підлягають різні обставини та відповідні до них правовідносини.
Спільний розгляд таких позовних вимог є недоцільним, адже при розгляді зустрічного позову істотно розширюється предмет доказування та може виникнути необхідність залучення нових учасників процесу, що призведе до затягування та ускладнення розгляду справи за первісним позовом.
Відтак, висновок суду попередньої інстанції про недоцільність одночасного розгляду первісної та зустрічної позовної заяви є правильним.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд попередньої інстанції дійшовши висновку про недоцільність одночасного розгляду первісного та зустрічного позову, в порядку ч. 2 ст. 193 ЦПК України, повинен був повернути зустрічну позовну заяву особі, яка її подала, а не відмовити у прийнятті останньої, хоча і є слушними, однак не спростовують вищезазначених висновків щодо неможливості їх спільного розгляду, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду.
Крім того, слід також зазначити, що заявлені представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Цвєтковим О.В. вимоги апеляційної скарги щодо скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2021 року та постановлення нового рішення, про прийняття зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору другої Вінницької державної нотаріальної контори про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом не співвідносяться із нормами цивільного процесуального кодексу та повноваженнями апеляційного суду.
Інші доводи скарги, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни судового рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і її слід залишити без змін.
На підставі ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Цвєткова Олексія Володимировича залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                         О.Ю. Береговий

Судді:                                                                Т.М. Шемета

                                                                               М.М. Якименко