ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua

Головуючий у першій інстанції: Панченко Н.Д.
                                                                                                      Суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2021 року                                                                                        Справа № 320/414/21

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді          Епель О.В., 
суддів:                                    Губської Л.В., Карпушової О.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Сквирського районного відділ Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року у справі 

за позовом            ОСОБА_1 

до                     Сквирського районного відділ Державної виконавчої служби 
Центрального міжрегіонального управління 
Міністерства юстиції (м. Київ),
       
        треті особи, які не заявляють 
самостійні вимоги 
на предмет спору:          державне підприємство «СЕТАМ», 
ОСОБА_2 , 
Головне управління ДПС у Київській області, 
ОСОБА_3 , 
ОСОБА_4 , 
ОСОБА_5 , 
Служба у справах дітей та сім`ї 
Сквирської районної державної адміністрації 
Київської області

про                     визнання дій протиправними, 

В С Т А Н О В И В :

          Історія справи.
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Сквирського районного відділ Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач), треті особи,  які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: державне підприємство «СЕТАМ», ОСОБА_2 , Головне управління ДПС у Київській області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Служба у справах дітей та сім`ї Сквирської районної державної адміністрації Київської області про визнання протиправними дій відповідача, вчинених у зведеному виконавчому проваджені № 59592219, щодо передачі на реалізацію без попереднього письмового дозволу органів опіки та піклування або відповідного рішення суду та в період мораторію на відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення належного позивачу нерухомого майна, а саме: домоволодіння, до складу якого входять житловий будинок загальною площею 58.70 кв.м. з надвірним господарськими будівлями та спорудами, земельна ділянка загальною площею 0,25 га., та земельної ділянки загальною площею 0,4125 га., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року адміністративний позов було задоволено: визнано протиправними дії Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинені у зведеному виконавчому проваджені №59592219 щодо передачі на реалізацію без попереднього письмового дозволу органів опіки та піклування або відповідного рішення суду належному ОСОБА_1 нерухомого майна, а саме, житлового будинку загальною площею 58.70 кв.м. з надвірним господарськими будівлями та спорудами, земельної ділянки загальною площею 0,25 га. та земельної ділянки загальною площею 0,4125 га., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .
Постановляючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець (відповідач) не вжив належних заходів та не отримав дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду, для реалізації нерухомого майна, як наслідок безпідставно передав майно, яким мають право користуватись діти, на реалізацію.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову, зазначаючи, що позивач ухиляється від виконання рішення суду, щодо якого порушено виконавче провадження № 59592219, і що після відкриття вказаного виконавчого провадження та накладення арешту на його майно він умисно зареєстрував у своєму приватному будинку подружжя разом з малолітньою дитиною. 
При цьому, апелянт стверджує, що такі дії вчинені позивачем умисно з метою невиконання судового рішення.
Разом з тим, апелянт вважає, що оскаржувані позивачем дій не порушують права дитини.
З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржувана ним ухвала суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо відкриття провадження в цій справі.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.05.2021 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити таку скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2021 витребувано додаткові докази у справі.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з наступних підстав.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
На виконанні у Сквирському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває зведене виконавче провадження №59592219 про стягнення з ОСОБА_1 271331,10 грн.
У власності позивача перебуває нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, на якій розташований будинок. Зазначені обставини підтверджуються копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та державним актом на право власності на земельну ділянку.
У зазначеному будинку разом з позивачем також зареєстровані та постійно проживають інші особи, а саме: ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_4   ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) разом з малолітньою дитиною - ОСОБА_5 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ). Вищезазначені обставини підтверджуються копіями паспортів, свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про народження дитини та довідкою про реєстрацію місця проживання зазначених осіб.
02 липня 2019 року позивач на адресу відповідача направив клопотання про залучення до участі у виконавчому проваджені органів опіки та піклування та отримання їх дозволів на реалізацію нерухомого майна.
16 вересня 2019 року служба у справах дітей та сім`ї Сквирської районної Державної адміністрації надіслало представнику позивача лист № 441, в якому повідомило, що з метою захисту майнових прав дитини та відповідно до чинного законодавства України, Сквирському районному відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області було відмовлено у наданні дозволу для реалізації майна, а саме житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачем 09 червня 2020 року було винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні - Товариство з обмеженою відповідальністю «Експертно-консультаційний центр».
Згідно письмово повідомлення відповідача за №26930 від 20.10.2020 суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання ТОВ «Експертно- консультаційний центр», надано письмові звіти про оцінку належного ОСОБА_1 як боржнику нерухомого майна, а саме: домоволодіння, до складу якого входять: житловий будинок загальною площею 58,70 кв. м., з надвірними господарськими будівлями та спорудами, земельна ділянка загальною площею 0,25 га, та земельна ділянки загальною площею 0.4125 га. що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
28 грудня 2020 року вказане майно позивача було передано на реалізацію, що підтверджується роздруківками з офіційного веб-сайту Державного підприємства «СЕТАМ» та на 18 січня 2021 року з 9.00 год. до 18.00 год. були призначені електронні торги щодо реалізації вищезазначеного нерухомого майна боржника - ОСОБА_1 .
Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо передачі вказаного нерухомого майна на реалізацію, звернувся до суду з цим позовом.
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, яку ратифіковано постановою Верховної Ради Української РСР 27.02.1991 (далі - Конвенція), Законами України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон №  1404-VIII), «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III (далі - Закон № 2402-ІІІ), Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5 (далі - Інструкція №  2832/5), Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5 (далі - Порядок № 2831/5).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.
Відповідно до ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
У ст. 18 Закону № 1404-VIII закріплено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону № 1404-VIII.
Відповідно до пункту 3,4 розділу ІІ Порядку № 2831/5, виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.
Державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі Організатору.
Заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі):
- копія виконавчого документа, а в разі наявності зведеного виконавчого провадження - довідка виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними;
- копія постанови про опис та арешт майна боржника, а у разі якщо опис та арешт майна проводили до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» - копія акта опису та арешту майна боржника;
- копії документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (повідомлення сторін про визначення вартості майна, акт виконавця про визначення вартості майна або звіт суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам частини шостої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»);
- у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду;
- копії документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна.
Не підлягає передачі на реалізацію майно, щодо якого наявний письмовий висновок експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі, якщо витрати, пов`язані зі зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано.
Начальник відділу державної виконавчої служби після отримання проекту заявки та документів щодо передачі майна на реалізацію у строк до трьох робочих днів перевіряє ці документи на відповідність вимогам законодавства, наявність відомостей про місце зберігання й демонстрації майна та у разі виявлення порушень визначає їх перелік та встановлює строк для усунення порушень, який становить не більше трьох робочих днів, а у разі, якщо відповідно до законодавства реалізація майна неможлива, документи щодо передачі майна на реалізацію повертаються державному виконавцю, який їх подав, із зазначенням визначених законодавством підстав, що унеможливлюють реалізацію майна.
У разі встановлення відповідності заявки на реалізацію арештованого майна та доданих документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства начальник відділу державної виконавчої служби підписує таку заявку (за допомогою кваліфікованого електронного підпису із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу І цього Порядку) та надсилає її разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-восьмим пункту 3 розділу ІІ цього Порядку, Організатору в електронному вигляді через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби для внесення інформації про проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) до Системи.
Відповідно до пункту 28 розділу VIII Інструкції № 2832/5 у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.
Пунктом 1 статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 18 Законом № 2402-III передбачено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.
Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.
Статтею 12 Закону № 2402-III передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна.
Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.
Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.
Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.
Пунктом 4 розділу ІІ Порядку № 2831/5 передбачено, що приватний виконавець самостійно формує і перевіряє заявку та документи щодо передання майна на реалізацію на відповідність вимогам законодавства та після встановлення відповідності документів таким вимогам підписує (за допомогою кваліфікованого електронного підпису із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу І цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-восьмим пункту 3 розділу ІІ цього Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет приватного виконавця для внесення інформації про проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) до Системи.
Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець).
Висновки суду апеляційної інстанції.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано чітку процедуру виставлення на продаж майна боржника з метою погашення його боргових зобов`язань.
Разом з тим, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що державним виконавцем при виставленні на продажу приватного будинку позивача (боржника у виконавчому провадженні), право користування яким на підставі реєстрації місця проживання має, зокрема малолітня дитина, не було отримано дозволу на органів опіки та піклування.
З огляду на це, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності дій відповідача, вчинених у зведеному виконавчому проваджені № 59592219, стосовно передачі на реалізацію належного позивачу нерухомого майна, а саме: домоволодіння, до складу якого входять житловий будинок загальною площею 58.70 кв.м. з надвірним господарськими будівлями та спорудами, земельна ділянка загальною площею 0,25 га., та земельної ділянки загальною площею 0,4125 га., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .
Доводи апелянта про те, що позивач ухиляється від виконання рішення суду, щодо якого порушено виконавче провадження № 59592219, колегія суддів приймає до уваги, але зазначає, що у відповідності до ст. 19 Конституції України та принципу належного урядування державний виконавець за будь-яких обставин повинен забезпечити виконання боржником його обов`язків з дотриманням норм законодавства, згідно із законодавчо визначеною процедурою.
Разом з тим, Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункт 74).
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.
Твердження апелянта про те, що після відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно позивача, він умисно зареєстрував у своєму приватному будинку подружжя разом з малолітньою дитиною, засновуються на припущеннях і не підтверджуються належними і допустимими в розумінні ст.ст.  73, 74 КАС України доказами.
Втім, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, тому в жодному разі не може засновуватися на припущеннях.
Доводи апелянта про те, що оскаржувані позивачем дії не порушують права дитини, яка зареєстрована в його будинку, судова колегія відхиляє з огляду на вищевикладене, як необґрунтовані і такі, що жодним чином не спростовують факту неналежного виконання державним виконавцем процедури вчинення відповідних дій (неотримання дозволу органи опіки та піклування).
Аналізуючи всі доводи апелянта, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
З огляду на викладене, перевіривши рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги, відповідно до ст. 308 КАС України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх правових підстав для задоволення позову в цій справі у спосіб, визначений судом.
Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційна скарга Сквирського районного відділ Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року - без змін.
          Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сквирського районного відділ Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 08 червня 2021 р.

Головуючий суддя                                                  О.В. Епель

Судді:                                                                      Л.В. Губська

                                                                                                     О.В. Карпушова