Справа №577/3749/20 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Потій Н. В.	
Номер провадження 33/816/183/21 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

20 квітня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., з участю секретаря судового засідання Шумарової О. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення № 577/3749/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 грудня 2020 року, якою 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий по АДРЕСА_1 
визнаний винним у вчиненні  правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130  КУпАП,
           учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення: 
           особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_3 ,
           захисника – адвоката Бушти В. О., 

установив:

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати постанову судді та ухвалити нову постанову, якою закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, оскільки поліцейські не пояснювали, що підозрюють в перебуванні його в стані наркотичного, а не алкогольного сп`яніння, та що такий огляд проводиться лише в медичному закладі. Свідок ОСОБА_5 в суді першої інстанції не міг повідомити, про які ознаки сп`яніння йшлося алкогольні чи наркотичні. В справі відсутнє направлення на огляд водія т/з із метою виявлення стану наркотичного сп`яніння. Крім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки не був присутнім при ухваленні постанови, а з текстом судового рішення ознайомився лише 10 лютого 2021 року.
Постановою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 грудня 2020 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн із позбавленням права керування т/з строком на 1 рік. Стягнуто на користь держави 420,40 грн судового збору.
Відповідно до постанови судді, 20 вересня 2020 року о 23 год. 30 хв. у м. Конотоп по вул. Г. Тхора ОСОБА_3 керував автомобілем Богдан 211010, н/з НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (мав порушення мови та координації рухів, зіниці очей не реагують на світло), від проходження огляду в установленому законом порядку в лікарняному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР. 
Вислухавши доводи ОСОБА_3 та його захисника Бушти В. О., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Рішення про накладення стягнення на ОСОБА_3 ухвалено суддею 16 грудня 2020 року у його відсутність, даних про отримання ним копії цієї ухвали справа не містить. Захисник Бушта В. О. отримала копію постанови 10 лютого 2021 року, а апеляційна скарга подана 22 лютого 2021 року, тому строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, так як він пропущений з поважних і об`єктивних причин.
Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 490065 від 20 вересня 2020 року, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшла висновку, що водій ОСОБА_3 керував т/з із явними ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема: 
- показаннями в суді першої інстанції свідка ОСОБА_5 , який підтвердив, що в зазначений час він був залучений працівниками поліції та в його присутності і в присутності іншого свідка водій ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду в лікарні;
- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_6 , згідно яких 20 вересня 2020 року в його присутності ОСОБА_3 відмовився у встановленому законом порядку пройти огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння;
Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідка ОСОБА_6 на предмет їх достовірності та допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що цей свідок, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростував перед судом у будь-який спосіб викладені ним у його письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ним раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду. Письмові пояснення свідка ОСОБА_6 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності. При цьому необхідно зауважити, що захистом не оскаржувався факт присутності двох свідків при відмові ОСОБА_3 проходити огляд на стан сп`яніння у встановлений законом спосіб.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що поліцейські не пояснювали, що підозрюють ОСОБА_3 в керуванні ним т/з із ознаками наркотичного, а не алкогольного сп`яніння, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення чітко зазначено саме про керування останнім з явними ознаками наркотичного сп`яніння (мав порушення мови та координації рухів, зіниці очей не реагують на світло). При цьому ОСОБА_3 поставив свій підпис про те, що зі змістом протоколу ознайомлений.
Доводи апеляційної скарги про відсутність у справі направлення водія на огляд для виявлення стану сп`яніння до закладу охорони здоров`я суд вважає необґрунтованими, оскільки згідно законодавства України про адміністративні правопорушення відповідне направлення видається працівником поліції уповноваженій особі закладу охорони здоров`я (яке залишається у цій установі), а не особі, яка керувала т/з із ознаками наркотичного сп`яніння, і лише за обставин, коли така особа має бажання проходити відповідний огляд. Коли особа, яка керує т/з не бажає проходити огляд у закладі охорони здоров`я, то направлення й не видається. 
Необхідно зауважити, що диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших НПА чи підзаконних НПА, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_3 вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, процедура якого закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».
Таким чином, ОСОБА_3 , щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, а водій в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги п. 2.5 ПДР, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O’Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.
Суддя суду першої інстанції не вийшла за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення – ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

постановив:

Поновити ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження постанови судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 грудня 2020 року.
Постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 грудня 2020 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  В. Ю. Рунов