ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2021 р. 	Справа № 440/6839/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Русанової В.Б. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 (суддя Чеснокова А.О.; м. Полтава) по справі № 440/6839/20
за позовом  ОСОБА_1     
до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                        
про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі також - відповідач, ГУПФУ в полтавській області), в якому просив суд: 
- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 1960 від 20 жовтня 2020 року про відмову в призначенні позивачу пенсії за вислугу років; 
- зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років на підставі заяви від 15 жовтня 2020 року, відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, у редакції Закону від 12 липня 2001 року № 2663-111, з розрахунку 90 відсотків від розміру заробітної плати, на підставі довідки прокуратури Полтавської області про заробітну плату № 18-580/1вих20 від 10 вересня 2020 року, без обмежень її максимального розміру, в тому числі для працюючих осіб, передбачених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02 березня 2015 року та Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668-VI від 08 липня 2011 року та здійснити відповідні виплати починаючи з 15 жовтня 2020 року; 
- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.  
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп   НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ЄДРПОУ 13967927) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що станом на час призначення позивача на роботу в органи прокуратури і до 01.10.2011 діяв Закон України "Про прокуратуру" № 1789-XII, відповідно до статті 50-1 якого право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку мають прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років. Внесенням змін до Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 Законом України від 08.07.2011 "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" звузили соціальні гарантії позивача, а саме: гарантоване Конституцією право на пенсійне забезпечення при наявності 20 років вислуги та зменшено відсотки розміру пенсії від розміру заробітної плати та порядку її розрахунку. Позивач вважає, що оскільки його спеціальний стаж роботи в органах прокуратури на відповідних посадах розпочався 28.09.2006, то він має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону № 1789-XII в редакції, яка діяла до внесення змін Законом № 3668 від 08.07.2011.  
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними в справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що позивач упродовж періоду з 28 вересня 2006 року по 07 жовтня 2020 року працював в органах прокуратури на посадах прокурора /а.с. 15-23/. Відтак, стаж позивача в органах прокуратури на посадах прокурора складає 14 років 00 місяців 06 днів. 
Тривалість підтвердженої у встановленому законодавством порядку вислуги років позивача складає 22 роки 01 місяць 05 днів.
15 жовтня 2020 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років в порядку Закону України "Про прокуратуру" /а.с. 45-46/. 
За результатами розгляду поданих документів відповідач Рішенням відділу з питань призначень пенсій управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Полтавській області № 1960 від 20 жовтня 2020 року відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років /а.с. 11/.
В обґрунтування вказаної відмови ГУ ПФУ в Полтавській області керувалось тим, що згідно з пунктом 1 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше з 01 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років. Аналіз наданих позивачем документів для призначення пенсії показав, що вислуга років, підтверджена у встановленому законодавством порядку становить 22 роки 01 місяць 05 днів, стаж роботи на посадах прокурора - 14 роки 00 місяців 06 днів.
Позивач вважаючи, що при призначенні пенсії належить застосовувати норми Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-XII, які діяли на час прийняття його на роботу в органи прокуратури, звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у період часу з 26 липня 2001 року по 30 вересня 2011 року не мав у розумінні статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ необхідного стажу роботи для призначення пенсії за вислугу років, а отже у нього не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На час початку проходження позивачем служби в органах прокуратури, умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих було визначено статтею 50-1 Закону України від 05.11.1991 №1789-XII "Про прокуратуру".
У відповідності до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції від 11.01.2006) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. 
Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі. 
Працівникам, які не мають вислуги 20 років, якщо стаж служби в органах прокуратури становить не менше 10 років, після досягнення чоловіками 55 років при страховому стажі 25 років і більше, а жінками - 50 років при страховому стажі 20 років і більше, пенсія призначається у розмірі, пропорційному кількості повних років роботи на прокурорських посадах з розрахунку 80 відсотків місячного заробітку за 20 років вислуги. За кожний рік страхового стажу понад 25 років для чоловіків і 20 років для жінок пенсія збільшується на один відсоток місячного заробітку, з якого вона обчислюється. 
Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 3668-VI, який набрав чинності 01.10.2011, частину першу статті 50-1 замінено двома частинами за якою, прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років 6 місяців; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років 6 місяців; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років 6 місяців; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років 6 місяців; з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років.
Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Разом з цим, на момент звернення позивача до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії набув чинності Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.
Відповідно до положень статті 86 Закону №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення (з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року) вислуги років не менше 23 роки, у тому числі, стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років.
В той же час, частиною 1 ст. 86 цього ж Закону передбачено поступове збільшення необхідної для призначення пенсії вислуги років.
Зокрема, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:
по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;
з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;
з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;
з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;
з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;
з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;
з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;
з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;
з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;
з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;
з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
Отже, для позивача вислуга років має становити 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
Проте стаж позивача за вислугу років складав менше ніж 25 роки, оскільки, як встановлено судом, станом на дату звернення вислуга років, яка дає право на призначення пенсії – складає 22 роки 01 місяць 05 днів, у тому числі на посаді прокурора - 14 роки 00 місяців 06 днів.
При цьому судом встановлено, що позивач під час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років просив здійснити її призначення на підставі статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-XII (у редакції, яка діяла до 30 вересня 2011 року), згідно з якою пенсії призначались прокурорам і слідчим зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років.
Із доводів заявленого позову та апеляційної скарги вбачається, що наявність права на призначення пенсії на підставі положень статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ позивач пов`язує з тим, що вказана норма права (у зазначеній редакції) діяла під час прийняття його на роботу в органи прокуратури. Подальша зміна правового регулювання питань призначення пенсій прокурорам, зокрема, прийняття Закону "Про прокуратуру" № 1697-VII, призвела до збільшення необхідного стажу для призначення пенсії та відповідно зменшення розміру пенсії у відсотковому розмірі до посадових окладів, що свідчить про звуження змісту та обсягу існуючих прав, і прямо суперечить положенням Конституції України.
Вказані доводи є безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ (в редакції, яка діяла до 1 жовтня 2011 року) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.
Отже, у прокурорів та слідчих, які до 1 жовтня 2011 року мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми права.
При цьому спеціальний стаж – це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов`язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення.
Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред`являють особливі вікові, освітні, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.
Частиною 5 статті 50-1 Закону №1789-ХІІ (в редакції, яка діяла до 1 жовтня 2011 року) передбачено, що до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.
За встановлених обставин, позивач до 1 жовтня 2011 року, не мав необхідного стажу роботи для призначення пенсії, а отже у позивача не виникло права на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі ст.50-1 Закону №1789-ХІІ (у вказаній вище редакції).
Оскільки, позивач не набув такого права, то неможливо стверджувати і про звуження його змісту та обсягу, оскільки положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу вже існуючого права.
Щодо посилань позивача на те, що він мав обґрунтовані очікування на отримання пенсії на умовах, що діяли на момент початку його роботи в органах прокуратури, суд першої інстанції обґрунтовано послався на правову позицію Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні "Великода проти України" (№ 43331/12), законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
У рішенні по справі "Ейрі проти Ірландії" Європейський суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії". Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.
Згідно статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, за наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та правильність рішення пенсійного органу про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за вислугу років.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права у аналогічних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 10.07.2018 у справі №211/5697/16-а (2а/211/149/16), від 10.05.2018 у справі №358/1830/16-а, від 10.10.2019 у справі №265/3516/17, від 04.12.2019 у справі №747/559/17, 18 березня 2020 року у справі №310/7064/16-а, від 20 грудня 2018 року у справі № 363/4080/16-а. 
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
Керуючись ст. ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 по справі № 440/6839/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій 	
Судді	   	Т.С. Перцова    В.Б. Русанова