УХВАЛА

02 червня 2021 року 
м. Київ
справа № 160/11169/20
адміністративне провадження № К/9901/19547/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської  О.Р. (далі - Суд), 
перевіривши касаційну скаргу приватного виконавця приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року в справі №160/11169/20 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича, за участю третьої особи - Товариства  з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», - про визнання протиправними і скасування постанов,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича (далі - приватний виконавець Клименко Р.В.), за участю третьої особи - Товариства  з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», у якому просила визнати протиправними і скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження №62327618 від 12 червня 2020 року,  про стягнення з боржника основної винагороди від 12 червня 2020 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 жовтня             2020 року в задоволенні позову відмовлено. 
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 жовтня               2020 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про задоволення позову: визнано протиправними і скасовано постанови приватного виконавця Клименка Р.В. про відкриття виконавчого провадження №62327618 від 12 червня 2020 року, про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні №62327618 від 12 червня 2020 року.
25 травня 2021 року до Верховного Суду надіслано касаційну скаргу приватного виконавця Клименка Р.В. на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року в справі №160/11169/20.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про її повернення з огляду на таке.
Предметом спору у цій справі є правомірність постанов приватного виконавця.
За такого правового регулювання та обставин справи оскарження рішень судів попередніх інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.
Такими чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у вказаній категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення, ухваленого за наслідком касаційного провадження, судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.
У касаційній скарзі скаржник посилається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки наявна різна судова практика у подібних правовідносинах. 
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. 
У касаційній скарзі скаржник зазначає, що підставою касаційного оскарження судових рішень є відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування у подібних правовідносинах статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».
Верховний Суд відхиляє такі аргументи заявника, оскільки згідно з відомостями із Єдиного державного реєстру судових рішень, Верховний Суд вже неодноразово висловлював висновок щодо застосування положень статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» у подібних правовідносинах, зокрема, у справах №№300/3258/20, 380/7750/20 та 160/15005/20.
Також в касаційній скарзі скаржником  зазначено, що вона подана на підставі пункту 4 частини четвертої   статті 328 КАС України, згідно з яким підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою   статті 353 цього Кодексу.
Проте скаржник лише обмежується цитуванням пункту 4 частини четвертої   статті 328 КАС України та вказує, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права. 
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Ураховуючи те, що скаржником не обґрунтовано передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судового рішення у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
За таких обставин відсутні підстави для вирішення питань про поновлення строку на касаційне оскарження та зупинення виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року.
Керуючись статтями  248, 328, 332 КАС України,  Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу приватного виконавця приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року в справі №160/11169/20 повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя:                                                                                                      О.Р. Радишевська