УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №293/1886/19 Головуючий у 1-й інст. Бруховський Є. Б. 
Категорія 62 Доповідач Миніч Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді: Миніч Т.І. 
суддів: Микитюк О.Ю., 
                        Трояновської Г.С. 
секретаря
судового засідання Лісової Т.С.
з участю сторін 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 28 грудня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Бруховського Є.Б.
у цивільній справі № 293/1886/19 за позовом ОСОБА_2 до Черняхівської селищної ради про визнання права власності на майно за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року  ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом. Просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на будинок АДРЕСА_1 . В обґрунтування поданого позову позивач зазначав, що є рідним сином ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер  ІНФОРМАЦІЯ_2 .  ОСОБА_4 , 1930 року народження, який був його дідом та відповідно батьком ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Його бабуся  ОСОБА_5 , 1928 року народження (дружина діда) померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . За життя  ОСОБА_4 на праві власності належало 4/9 ідеальної частини будинку АДРЕСА_1 . Власником 5/9 ідеальної частини будинку АДРЕСА_1 значиться  ОСОБА_6 , яка померла в 2009 році, спадкоємці після смерті останньої відсутні. Після смерті  ОСОБА_7  фактично прийняла спадщину та більше десяти років добросовісно, відкрито, безперервно володіла майном діда, а саме 4/9 ідеальної частини будинку АДРЕСА_1 . Також після смерті ОСОБА_6 ,  ОСОБА_5  добросовісно володіла майном останньої, а саме 5/9 ідеальної частини будинку АДРЕСА_1 . Після смерті  ОСОБА_5 , майном яким вона володіла за життя, а саме будинком АДРЕСА_1 , прийняв спадщину та добросовісно володів його батько ОСОБА_3 . Інші спадкоємці після смерті батька відсутні. Таким чином він як спадкоємець першої черги за законом після смерті батька  ОСОБА_3 , також добросовісно заволодів майном – житловим будинком АДРЕСА_1 та продовжує відкрито, безперервно володіти вказаним будинком та відповідно має право до часу свого володіння приєднати увесь час, протягом якого цим майном володів його батько. 
Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 28 грудня 2020 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер  НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.
Ухвалою судді Житомирського апеляційного суду від 25 березня 2021 року поновлено  ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 28 грудня 2020 року (а.с.118).
У поданій через свого представника  ОСОБА_8 апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову за безпідставністю. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що суд першої інстанції всупереч нормам статті 344 ЦК України не встановив та не дослідив, чи дійсно позивач добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном житловим будинком АДРЕСА_1 протягом десяти років. На думку апелянта, доказів на підтвердження того, що позивач добросовісно заволодів чужим майно і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном, в матеріалах цивільної справи не встановлено. Крім того вказує, що доказів на підтвердження того, що батько позивача ОСОБА_3 , який помер у 2018 році, як спадкодавець володів спірним житловим будинком, матеріалами цивільної справи не встановлено. Апелянт вказує, що є мешканцем спірно будинку, фактично є одноосібним господарем та постійно здійснює нагляд за будинком та використовує присадибну земельну ділянку. З моменту її реєстрації у жовтня 1993 року ніхто зі спадкодавців позивача у спірному житловому будинку взагалі не проживав, так як спадщину не приймав і не проживає по даний час. Вказує, що постійно проживала у будинку до моменту непридатності будівлі та її руйнації. Не маючи коштів на ремонт та відбудову будинку, змушена разом з неповнолітніми дітьми перейти проживати до своїх родичів. 
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
У п.п.9,10 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
? володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
? володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
? володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст.344 ЦК України).
Право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року;
? задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння;
? за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено;
? відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності.
У постанові Верховного Суду від 29 березня 2018 року (№175/4741/16), постановленій в справі у подібних правовідносинах суд касаційної інстанції зазначив, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Разом з тим, в даному випадку, обставини, які підлягали з`ясуванню і які зазначені вище, позивачем не доведені.
Обгрунтовуючи вимоги в даній справі, позивач посилався на те, що він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_3 за життя та по день смерті в силу ч.2 ст.344 ЦК України добросовісно, відкрито, безперервно володів житловим будинком АДРЕСА_1 , після смерті матері  ОСОБА_5 .
Тобто, позивач зазначає про правовідносини, які випливають із спадкування.
Крім того, сам позивач зазначає, що співвласником спірного будинку була ОСОБА_6 . Тобто, відсутні підстави вважати, що спірне нерухоме майно не має власника або його власник невідомий.
Із наданих до апеляційної скарги доказів вбачається, що у спірному будинку зареєстрована ОСОБА_1 з двома дітьми.
На підтвердження доводів апеляційної скарги  ОСОБА_1 подала довідку про реєстрацію місця проживання особи №332 від 15.03.2021 року з якої вбачається, що остання зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ; згідно Довідки виданої виконкомом Черняхівської селищної ради №789 від 15.03.2021 року до складу членів сім`ї ОСОБА_1 входять ОСОБА_9 дочка 2006 р.н. та дочка ОСОБА_10 2005 р.н.; згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи №330,331 від 15.03.2021 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 ; з ксерокопії Будинкової книги вбачається, що під №14,15,16 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 (а.с.103-114).
Докази на підтвердження цих обставин є належними і допустимими та позивачем не спростовані.
Крім того, із оглянутих судом копій договорів страхування вбачається, що протягом тривалого часу саме апелянт була страхувальником спірного будинку.
Наведене свідчить про те, що зазначеним рішенням зачіпаються права ОСОБА_1 . Проте остання до участі у справі не притягнута. 
Відповідно до приписів п.4 ч.3 ст.376 ЦПК порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
За наведених обставин оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового – про відмову в позові та про відшкодування понесених апелянтом судових витрат.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, - 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволити.
Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 28 грудня 2020 року скасувати. Ухвалити нове рішення.
Відмовити у задоволенні позову  ОСОБА_2 до Черняхівської селищної ради про визнання права власності на майно за набувальною давністю.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 1152 грн. понесених судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий:                         Судді: