ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/706/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №2315/3547/2012 Категорія: на ухвалу 	Кирилюк Н. А. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       27 квітня 2021 року Черкаський апеляційний суд  в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: :

Головуючого         Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )         
Суддів                 Бородійчука В.Г., Карпенко О.В.
       За участі секретаря Винник І.М. 

учасники справи: 
заявник - АТ «Райффайзен Банк Аваль»;
заінтересована особа - ОСОБА_1 ;
особа, яка подає апеляційну скаргу – представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» - адвокат Ж.С. Чеботарь

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» - адвоката Ж.С. Чеботарь на ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15.02.2021 року, постановлену під головуванням судді Кирилюк Н.А., у Смілянському міськрайонному суді Черкаської області 15.02.2021 року, у справі за заявою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про видачу дублікату виконавчого листа та пред`явлення виконавчого документу до виконання, -
в с т а н о в и в :
 
02.02.2021 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся в суд із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та пред`явлення виконавчого документу до виконання.
Заяву банк мотивує тим, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 липня 2012 року у справі № 2315/3547/2012 з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 354411/6580/0484-1 від 10 серпня 2007 року у розмірі 178155 грн. та 1888 грн. 80 коп. судових витрат, а всього 180043 грн. 80 коп.
18 липня 2012 року на виконання рішення суду був виписаний та виданий стягувачу виконавчий лист.
08 травня 2013 року державним виконавцем Смілянського міського ВДВС ГТУЮ у Черкаській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а 19 грудня  2013 року - постанову про закриття цього провадження.
В подальшому банком було встановлено, що виконавчий документ з примусового виконання рішення суду не перебуває на виконанні в органах ДВС.
Стягувач стверджує, що на його адресу ні постанова про закриття виконавчого провадження, ні оригінал виконавчого листа не направлявся. Відповіді на звернення щодо встановлення місця знаходження виконавчого листа працівники ДВС банку не надали.
Реорганізація та територіальне переміщення підрозділу банку по роботі з виконавчими провадженнями, звільнення та переміщення працівників банку, а також значна кількість справ виконавчого провадження на виконанні у одного працівника ускладнили роботу по своєчасному встановленню факту відсутності оригіналу виконавчого листа.
14 січня 2021 року під час службової перевірки працівниками банку було встановлено факт відсутності у матеріалах особової справи ОСОБА_1 оригіналу виконавчого листа, про що складено відповідний акт. Оскільки рішення суду на даний час не виконано, то банк просив видати дублікат виконавчого листа, визнати поважною причину пропуску строку для його пред`явлення та поновити строк для пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання.
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 лютого 2021 року відмовлено Акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа та пред`явлення виконавчого документу до виконання в повному обсязі.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, АТ «Райффайзен Банк Аваль» через свого представника – адвоката Ж.С. Чеботарь оскаржив ухвалу в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначається, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» не погоджується із ухвалою суду про відмову у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого документа та поновлення строку для його пред`явлення до виконання, вважає прийняте судом рішення необґрунтованим та незаконним.
В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що твердження районного суду стосовно того, що згідно інформаційної довідки з АСВП від 21.09.2018 року стан виконавчого провадження № 37872191 – завершено, виконавчий документ № 2315/3547/2012 повернутий стягувачу є необґрунтованим, оскільки судом не враховано відсутності можливості сторонам отримувати інформацію за виконавчим провадженням відкритим у 2013 році без ідентифікатору у системі АСВП; відсутність можливості стороні отримати інформацію за виконавчим провадженням за письмовою заявою (докази – відсутність відповіді на заяви банку про хід виконавчого провадження від 15.01.2018 року, від 09.11.2020 року); отримання працівниками банку від ДВС витягу з спец розділу АСВП – відбулося не завдяки, а всупереч направленим на адресу ДВС офіційним заявам, передбаченим ч.1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».
Скаржник вважає, що висновок суду першої інстанції щодо незацікавленості банку у виконанні рішення суду прийнято на підставі того, що виконавче провадження завершено з підстав не оплати стягувачем витрат на виконавче провадження ґрунтується на припущеннях, та не враховано судом те, що на адресу банку не надходило листа-попередження державного виконавця про повернення виконавчого документа при не здійсненні авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом (про що вказано в заявах про хід виконавчого провадження від 15.01.2018 року, 09.11.2020 року, в заяві про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання від 18.01.2021 року).
В апеляційній скарзі скаржник вказує, що перед зверненням із заявою про видачу дублікату виконавчого листа до суду в АТ «Райффайзен Банк Аваль» була проведена перевірка щодо можливого надходження оригіналу виконавчого листа. Результати перевірки були негативні. За результатами перевірки була складена довідка, яка була надана суду. При такій ситуації – ненадходження кореспонденції, неможливо надати будь-який інший доказ, вважає скаржник. Суд у своєму рішенні не обґрунтував, чому надана довідка не є належним та допустимим доказом.
Щодо поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання скаржник зазначає, що судом не враховано, не вказано загальновідомих фактів стосовно відсутності доступу сторін до АСВП з метою ознайомлення з провадженням відкритим у 2013 році, відсутність відповідей ДВС на заяви банку у відповідності до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».
Скаржник вважає, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» у достатній мірі довів обставини, які доказують той факт, що оригінал виконавчого листа № 2315/3547/2012 на його адресу, як стягувача, від органу державної виконавчої служби не надходив.
В апеляційній скарзі представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» - адвокат Ж.С. Чеботарь просить ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15.02.2021 року у справі № 2315/3547/2021, якою відмовлено у задоволенні заяви АТ «Райффайзен Банк Аваль» - скасувати повністю, та ухвалити у справі нове судове рішення, яким заяву АТ «Райффайзен Банк аваль» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання (боржник ОСОБА_1 ) у справі 2315/3547/2012 – задовольнити повністю. 
Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив. 
Згідно до вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції . 
Заслухавши суддю – доповідача, пояснення представника банку, наданого в режимі відео конференції, який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвала суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.
Постановляючи ухвалу про відмову банку у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа та пред`явлення виконавчого документу до виконання в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що строк пред`явлення виконавчого листа закінчився 19 грудня 2014 року з урахуванням його переривання, а саме лише посилання стягувача на будь-які факти, зокрема, й на бездіяльність працівників банку за певних умов, без документального підтвердження не є належним обґрунтуванням поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документу до виконання. Тому суд не вбачав підстав для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа та видачі його дубліката, перевіривши доводи банку.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з даним висновками суду першої інстанції, вважає висновки суду такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом не допущено порушень вимог закону, норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 липня 2012 року по справі № 15/3547/2021 з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 354411/6580/0484-1 від 10 серпня 2007 року у розмірі 178155 грн. та 1888 грн. 80 коп. судових витрат, а всього 180043 грн. 80 коп.
Постановою головного державного виконавця Смілянського МВ ДВС від 08 травня 2013 року було відкрито виконавче провадження № 37872191 з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі прийнятого судом рішення.
Згідно даних витягу  з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання рішення суду було завершено 19 грудня 2013 року у зв`язку з тим, що стягувач не здійснив авансування витрат на проведення виконавчих дій, незважаючи на попередження про повернення виконавчого документу без подальшого виконання.
Як встановлено згідно даних акту службової перевірки про встановлення факту втрати оригіналу документу від 18 січня 2021 року комісією в складі працівників АТ «Райффайзен Банк Аваль», що оригінал виконавчого листа відсутній в матеріалах особової справи боржника ОСОБА_1 , а також зафіксованого факт втрати стягувачем цього листа.
Вимогами ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції чинного на момент видачі виконавчого листа)передбачено, що виконавче провадження - як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред?явлення виконавчого документа до виконання.
Якщо строк для пред?явлення виконавчого документа до виконання не сплив, або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред?явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред?явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19).
Аналізуючи пункт 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, слід дійти висновку, що єдиною підставою для видачі судом дублікату виконавчого листа, є його втрата.
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу, та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі № 474/783/17 (провадження № 61-29св17), від 10 жовтня 2018 року у справі № 2-504/11 (провадження № 61-41846св18).
Верховний Суд виходить з того, що дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв?язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов?язково перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 2-824/2009 (провадження № 61-5388св18).
У правовій позиції Верховного Суду, а саме: постанови № 5016/149/2011(17/6) від 02.05.2018 року вказано, що обов?язковою умовою видачі дублікату виконавчого документу є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред?явлення його до виконання. Тобто, якщо закінчився строк виконавчої діяльності, то попередньо необхідно вирішити питання про поновлення пропущеного строку.
Поважними є причини, пов?язані з об?єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України у постановах від 26 вересня 2012 року, справа № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року, справа № 6-1486цс15.
У відповідності до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції чинного на момент видачі виконавчого листа) виконавчі документи може бути пред`явлено до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили.
У п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 23 вище вказаного Закону передбачено, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання переривається пред`явленням виконавчого листа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого листа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.
Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції вірно встановлено, що стягувачем виконавчий лист було пред`явлено до виконання 08 травня 2013 року, виконавче провадження завершено – 19 грудня 2013 року, виконавчий лист повернуто стягувачу.
Таким чином, з урахуванням наведених норм права, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин, районним судом встановлено, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчився 19 грудня 2014 року з урахуванням його переривання.
Вищезазначений факт скаржником АТ «Райффайзен Банк Аваль» не оскаржується.
За змістом ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред?явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у заяві доказів. Зокрема, поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише ті обставини, які є об?єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії, та підтверджені належними доказами.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі № 2-461/109, провадження № 61-2812св19 про те, що підставою для поновлення строку для пред?явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.
Поважними є причини, пов?язані з об?єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.
Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред?явлення виконавчого документу до виконання пов?язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об?єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов?язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці установив, що вирішення питання щодо поновлення процесуального строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняття рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення в справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 р.).
Як вбачається з матеріалів справи та зазначено судом першої інстанції, обґрунтовуючи поважність пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, стягувач посилався на те, що відбулось територіальне переміщення підрозділу банку по роботі з виконавчими провадженнями, звільнення та переміщення працівників банку, а також значне навантаження на одного працівника банку.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, який дав оцінку доводам банку щодо поважності пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, вказавши, що саме лише посилання стягувача на будь-які факти, зокрема, й на бездіяльність працівників банку за певних умов, без документального підтвердження не є належним обґрунтуванням поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документу до виконання. Отже, апеляційний суд не вбачає підстав для прийняття даних посилань банку, як належних доказів, для задоволення вимог апеляційної скарги.
Також колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо посилання стягувача на те, що банком не було одержано постанову про закриття виконавчого провадження є необгрунтованим, оскільки банк протягом тривалого часу не цікавився та перевіряв виконання рішення суду щодо стягнення коштів із боржника, не складав раніше до січня 2020 року актів про втрату виконавчого документа, який підлягав виконанню з 2013 року, коли було відкрито виконавче провадження та згідно ухвали державного виконавця від 19.12. 2013 року закінчено виконавче провадження. Тому за такий тривалий проміжок часу підтвердити чи спростувати інформацію про отримання чи не отримання копії постанови, та оригіналу виконавчого листа та стверджувати, що банк не отримував вказаних документів в період 2013 – 2014 років не є безумовною підставою для поновлення строку стягувачу в лютому 2021 року, коли банк звернувся до суду із даною заявою.
Отже, колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе відзначити, що фактичні обставини справи свідчать про пасивну позицію ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», який на протязі семи років байдуже ставився до своїх процесуальних прав і обов?язків як сторони виконавчого провадження, несумлінно користувався усіма наданими йому правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій, не вжив жодних заходів щодо виконання рішення суду, достовірно знаючи, що виконавчий лист пред`являється до виконання у відповідні строки, визначені в законі, а саме: протягом року, на час, коли було відкрито виконавче провадження, а у зв`язку із змінами в законодавстві після 2016 року протягом трьох років, що вказує на те, що стягувач відмовився від реалізації своїх прав у виконавчому провадженні, не скориставшись своїми правами щодо примусового виконання рішення суду.
Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях , що вказано в ч. 6 ст. 81 ЦПК України.
При цьому, належність доказів – правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.
Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи згідно ст.76 ЦПК України.
Отже, АТ «Райффайзен Банк Аваль» всупереч вимог ст. 12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документу (листа) до виконання № 2315/3547/2012, в зв`язку з чим вимоги та доводи апеляційної скарги не підлягають задоволенню.
Зважаючи на закінчення строку, встановленого для пред`явлення даного виконавчого листа до виконання, й відсутність підстав для його поновлення, не можуть бути задоволені й вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» про видачу дубліката виконавчого документа, що і було зазначено судом першої інстанції.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги скаржника є безпідставними та необґрунтованими, не підлягають задоволенню апеляційним судом, оскільки висновки суду першої інстанції не спростовано, а посилання скаржника на судову практику, практику рішень Європейського суду з прав людини не дає підстав для висновку, що банком із поважних причин пропущено строк для пред`явлення виконавчого документа для виконання, так як скаржник звертає увагу на обов`язковість виконання рішень суду, принципів верховенства права, але при цьому, сам не виконує вимог закону та вчасно і у визначені строки не подав повторно виконавчий лист на виконання. Тому саме тим, що банк не здійснював належний контроль, не цікавився виконанням рішення суду щодо повернення коштів із боржника протягом тривалого часу, то вимоги банку щодо визнання поважними причин пропуску строку та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа не підлягають задоволенню. 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує  суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
        Апеляційний суд вважає,  що доводи  скаржникане дають підстав для задоволення вимог апеляційної скарги щодо скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення вимог заяви Акціонерного товариства « Райффайзен Банк Аваль» про видачу дублікату виконавчого листа та пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки не знайшли свого підтвердження в матеріалах заяви та наданих банком доказах на підтвердження своїх вимог.
В цілому, доводи апеляційної скарги, які значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, не свідчать про порушення норм процесуального права.
        За встановлених обставин, доказів наданих скаржником, колегія суддів вважає, що доводи  апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення , а ухвала суду першої інстанції  залишенню  без змін.
З огляду на вище викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування згідно вимог цивільно – процесуального законодавства  відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.  
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника АТ«Райффайзен Банк Аваль»- адвоката Ж.С. Чеботарь – залишити без задоволення.
Ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15.02.2021 року у справі за заявою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про видачу дублікату виконавчого листа та пред`явлення виконавчого документу до виконання – залишити без змін.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за особою, яка її подавала.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно – процесуальним законодавством.
Повний текст ухвали складений 29.04. 2021 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

О.В. Карпенко