Ухвала
 
15 квітня 2021 року
місто Київ
 
справа № 613/1185/19
провадження № 61-2286ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В. В., вивчив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Богодухівської районної державної адміністрації, про відібрання дітей та повернення їх за попереднім місцем проживання,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
ОСОБА_1 увересні 2019 року звернувся до суду з позовом, у якому просив негайно повернути малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за попереднім місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , їх батьку ОСОБА_1 .
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Заочним рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 10 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції зробив висновок, що позивачем не надано доказів на підтвердження аморальної поведінку відповідача, не доведено, що ОСОБА_2 , перебуваючи у Республіці Вірменія, не піклується про неповнолітніх дітей, не забезпечує їх продуктами харчування, одягом, не виявляє до них батьківської турботи, не доведено протиправної поведінки відповідача та її умисного ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, переконливих доказів загрози їх життю та здоров`ю внаслідок протиправних дій відповідача.
Постановою Харківського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов залишено без задоволення.
Суд апеляційної інстанції зробив висновок, відповідно до якого у разі, якщо один із батьків самочинно, без згоди другого з батьків, змінив місце проживання дитини, виїхавши за межі країни її постійного проживання, повернення дитини здійснюється за процедурою, визначеною Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року 
(далі - Конвенція), а не шляхом подання позову про відібрання дітей та повернення їх за попереднім місцем проживання.
ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
ОСОБА_1 12 лютого 2021 року повторно із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для виконання її вимог.
Від заявника у березні 2021 року надійшли документи на усунення недоліків касаційної скарги, зокрема документи на підтвердження сплати судового збору та докази поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2021 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків у касаційній скарзі з метою подання обґрунтованого клопотання та подання доказів на підтвердження поважності причини пропуску строку на касаційне оскарження.
Від заявника у квітні 2021 року надійшли додаткові документи на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції.
Визначення заявником підстав касаційного оскарження
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, врегульованих процесуальним законом.
Вивчивши зміст касаційної скарги, Верховний Суд встановив, що касаційна скарга містить визначення підстав касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.
Заявником як підстави касаційного оскарження наведеного судового рішення визначено, що:
- оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права;
- судом апеляційної інстанції не враховано правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 18 червня 2014 року у справі 
№ 6-58цс14, відповідно до якого, вирішуючи питання щодо повернення дитини до місця її постійного проживання з підстав, передбачених Конвенцією, суд, ураховуючи найвищі інтереси дитини, повинен дослідити, чи є переміщення або утримання дитини незаконним, і забезпечити негайне повернення дитини (статті 3 та12 Конвенції). При цьому суд повинен переконатися у наявності (відсутності) винятків, передбачених статтями 13 та 20 Конвенції, зокрема, чи здійснювалося піклування про дитину в місці постійного проживання до моменту переміщення, чи існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної загрози або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку, а також чи таке повернення допускається з урахуванням основних принципів запитуваної держави.
Таким чином, серед підстав касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції заявником зазначена та підстава, яка згадана у пункті 1 частини другої статті 389 ЦПК України, що свідчить про виконання ним вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги.
IІІ. ВИРІШЕННЯ ПИТАННЯ ЩОДО ПОНОВЛЕННЯ СТРОКУ НА КАСАЦІЙНЕ ОСКАРЖЕННЯ
У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції від 11 листопада 2020 року, яка отримана представником заявника адвокатом Натиною Андрієм Олексійовичем 08 грудня 2020 року, оскільки до 07 грудня 2020 року включно адвокат перебував на амбулаторному лікуванні, до суду касаційної інстанції заявник вперше звернувся 11 січня 2021 року, після повернення касаційної скарги на підставі ухвали Верховного Суду від 29 січня 2021 року, заявник повторно звернувся до суду касаційної інстанції 12 лютого 2021 року.
Додатково, на обґрунтування підстав поновлення строку на касаційне оскарження заявником подано копію листа Богодухівського районного суду Харківської області від 05 квітня 2021 року № 613/ЕП-325/21 відповідно до якого матеріали справи № 613/1185/19 не містять відомостей про отримання ОСОБА_1 копії постанови Харківського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року.
Згідно з частиною першою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідно до частини другої наведеної статті учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Суд виходить з того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними, зокрема, у тому випадку, якщо таке недотримання строків касаційного оскарження зумовлене діями (бездіяльністю) суду апеляційної інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали скаржникові своєчасному зверненню з такою скаргою.
Отже, аналіз касаційної скарги, доданих до неї матеріалів, додаткових матеріалів та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження дають підстави для висновків, що строк, протягом якого заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження зазначеного рішення, пропущено з поважних причин, тому Суд поновлює його.
ІV. ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ ЩОДО ВІДКРИТТЯ КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ
Оскільки, вимоги ухвали Суду виконані, касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, а наведені підстави касаційного оскарження відповідають положенням статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.
Судом не встановлено наявності достатніх й обґрунтованих підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги, а так само відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Поновити  ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Харківського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року.
Відкрити касаційне провадження у справі.
Витребувати із Богодухівського районного суду Харківської області цивільну справу № 613/1185/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Богодухівської районної державної адміністрації, про відібрання дітей та повернення їх за попереднім місцем проживання.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.
Провести попередній розгляд справи колегією у складі трьох суддів.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             С. О. Погрібний

                                                                                                            І. Ю. Гулейков

                                                                                                            В. В. Яремко