ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 р.	Справа № 520/10754/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Григорова А.М. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., м. Харків, повний текст складено 19.11.20 року по справі № 520/10754/2020
          за позовом     ОСОБА_1  
          до    Головного управління ДПС у Харківській області  
          про скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області №67723-5806-2038 від 22.05.2020 року на загальну суму 81799,56 грн., про нарахування земельного податку за 2020 рік; стягнути судові витрати з відповідача.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУДПС у Харківській області №67723-5806-2038 від 22.05.2020 року про нарахування земельного податку за 2020 рік в частині визначення податкового зобов`язання у сумі 36106 (тридцять шість тисяч сто шість) грн. 22 коп. У решті вимог позов - залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте при неправильному застосуванні норм права та містить висновки, які не відповідають обставинам справи, що в силу положень ст.317 КАС України, є підставою для скасування оскаржуваного рішення та прийняття нового судового рішення. Вказує, що земельний податок з фізичних осіб ОСОБА_1 за земельну ділянку площею 0,06467 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , нараховано на підставі технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2018 року. Рішенням ХХV сесії Харківської міської ради VІІ скликання від 27.02.2019 року №1474/19 по м. Харкову визначена нова базова вартість 1 кв. м землі в розмірі 639,78 грн., яка діє з 1 січня 2020 року. Розрахунок грошової оцінки земельної ділянки та земельного податку за неї, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , проведено по формулі Цзд = Б*Кі*Км2*КмЗ_ср.*Кф*РL, де: Км2 - зональний коефіцієнт (адреса: вул. Київська, 15, м. Харків, - зона 8816); Км2 - 2,80; КмЗ - коефіцієнт для зон впливу локальних факторів (3%); Кф - коефіцієнт, що характеризує функціональне використання земельної ділянки (для вказаного платника Кф становить 3 - землі комерційного використання). Розрахунок грошової оцінки земельної ділянки та земельного податку за земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , за 2020 рік - 639,78*2,20*3%*3*10000 = 1264876,45 (тариф); земельний податок - 1264876,45*0,06467 = 81799,56 грн. Стверджує, що нарахування земельного податку проведено в автоматичному режимі засобами АІС «Податковий блок». Вважає, що податкове повідомлення-рішення від 22.05.2020 року №67726-5806-2038 є законним та обґрунтованим, тому відсутні підстави для його часткового скасування.
ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення. Зазначає, що позивач є співвласником нежитлового приміщення 1-го поверху №26-:-29, 2-го поверху №30 та мезоніну №31, 32, 72 загальною площею 191,1 кв.м. в літ."А-2", є співвласником нежитлового приміщення №15, 17-:-20, загальною площею 110,3 в.літ. "Б-1", нежитлова будівля літ. "Г-1" загальною площею 15,3 кв.м., нежитлові приміщення підвалу №1-:-23, 23а площею 362,0 кв.м., 1-го поверху № 24, 25, 33-:-51 площею 382,3 кв.м., 2-го поверху №52-:-71 площею 382,1 кв.м., загальною площею 1126,4 кв.м. в літ. "А-2". Вказує, що частка власності складає 1/2 частина, що підтверджується також Інформаційною довідкою. Стверджує, що позивач, з урахуванням частки власності, використовує площу земельної ділянки 357,55 кв.м., що еквівалентна 0,035755 га. Зауважує, що відповідачем надані до суду першої інстанції пояснення, в яких зазначено, що при формуванні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення використовувалась лише АІС «Податковий блок», інших джерел отримання інформації щодо об`єкта оподаткування не використовувалось. Зазначає, що відповідно до Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2018 року базова вартість одного квадратного метра земель міста Харкова становить 639,78 гривень і підлягає в подальшому індексації в порядку, встановленому законодавством України. Обчислення земельного податку за земельні ділянки, відносно яких відсутня довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки здійснюється виходячи з добутку базової вартості одного квадратної метра земель міста Харкова, помноженої на коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф) та на зональний коефіцієнт, який характеризує містобудівну цінність території в межах населеного пункту (економіко-планувальної зони) (Км2). Коефіцієнт, що характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), з 17.07.2018 року застосовується із значенням 3,0 (примітка дододатку 1 Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів). Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , відноситься до зони 8816 та становить 2,4.
Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст.229 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 згідно з копією договору купівлі-продажу від 19.03.2013 року (а.с. 76, 77) та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є власником: 1) 1/2 (спільна часткова) нежитлових приміщень у будівлі літ «Б-1» за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 110,3кв.м.; 2) 1/2 (спільна часткова) нежитлових приміщень у будівлі літ «Г-1» за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 15,3кв.м.; 3) 1/2 (спільна часткова) нежитлових приміщень будівлі літ «А-2» за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 1.126,4кв.м. (при цьому, загальна площа об`єкту власності заявника у будівлі літ «А-2» структурно складається із приміщень підвалу площею - 362,00кв.м., приміщень першого поверху площею - 382,3кв.м., приміщень 2 поверху площею 382,1кв.м.); 4) 1/2 (спільна часткова) нежитлових приміщень першого поверху та мезоніну у будівлі літ «А-2» за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 191,1кв.м. 
У порядку ч.1 ст.78 КАС України позивачем письмово визнані ті обставини, що згідно з технічною документацією площа забудови по контуру з`єднання з верхнім шаром земної поверхні будівлі літ «А-2» за адресою: Харківська область, місто Харків, вул. Київська, б.15 складає - 498,5кв.м.; будівлі літ «Б-1» за адресою: АДРЕСА_1 , б.15 складає - 143,4кв.м.; будівлі літ «Г-1» за адресою: АДРЕСА_1 , б.15 складає 19,4кв.м.
22.05.2020 року без призначення та проведення будь-якої перевірки, а також без попереднього складання будь-якого письмового документа контролюючим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення №67723-5806-2038 від 22.05.2020 року, яким позивачу визначено 81799,56грн. грошового зобов`язання з земельного податку за 2020 рік.
          Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленням-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у спірних правовідносинах не дотримався вимог ч.2 ст.19 Конституції України, позаяк обставини події з`ясував неповно, діяння особи кваліфікував неправильно, оцінки усім юридично значимим факторам не надав, унаслідок чого міра застосованої юридичної відповідальності не узгоджується із характером, змістом та наслідками діяння особи. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що фактичне використання земельної ділянки під об`єктами нерухомого майна – власністю позивача зумовлює виникнення податкового обов`язку з оплати земельного податку у розмірі 45693,34грн.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не оскаржується, отже, з урахуванням приписів ст.308 КАС України, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. 
Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (пп.14.1.72 п.14.1 ст.14 ПК України).
Відповідно п.269.1 ст.269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Згідно з пп.270.1.1 п.270.1 ст.270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (п.287.1 ст.287 ПК України).
Отже, з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (нежитлового приміщення), обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду. Фізична особа - власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів, обов`язок зі сплати земельного податку виникає з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 10.03.2020 року у справі №826/9715/17. 
Пунктом 271.1 ст.271 ПК України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Відповідно до п.286.1 ст.286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
При цьому, за змістом ст.ст.120, 206 Земельного кодексу України, ст.377 Цивільного кодексу України, п.287.1 ст.287 Податкового кодексу України обставини відсутності у державному земельному кадастрі даних про земельні ділянки під належними заявниками об`єктами нерухомості у даному конкретному випадку не можуть бути сприйняті судом як підстава для звільнення від виконання податкового обов`язку за земельну ділянку площа, якої повністю співпадає з контурами та площею будівель.
Згідно з п.286.5 ст.286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Пунктом 274.1 ст.274 ПК України визначено, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.
Відповідно до п.289.1 ст.289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Згідно з п.9 підрозділу 6 розділу XX «Перехідні положення» ПК України    індекс споживчих цін за 2017-2023 роки, що використовується для визначення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення, застосовується із значенням 100 відсотків.
Таким чином, значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за 2019 рік становить 1,0.
У відповідності до п.1.1. Додатку №2 до рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 року №542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» (у редакції рішення Харківської міської ради від 28.11.2018 року №1284/18) ставка земельного податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, становить 1 відсоток від їх нормативної грошової оцінки. Ставка земельного податку за земельні ділянки, відносно яких відсутня довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, становить 1 відсоток від добутку базової вартості одного квадратного метра земель міста Харкова, помноженої на коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (під житлову та громадську забудову, для промисловості, транспорту тощо) (Кф), та на зональний коефіцієнт, який характеризує містобудівну цінність території в межах населеного пункту (економіко-планувальної зони) (Км2), за 1 квадратний метр бази оподаткування.
У порядку ч.1 ст.78 КАС України учасниками справи визнані обставини відсутності довідки (витягу) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки під належними заявнику будівлями.
Отже, вказаним рішенням органу місцевого самоврядування запроваджено правило, у силу якого обчислення земельного податку за земельні ділянки, відносно яких відсутня довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, здійснюється виходячи з добутку базової вартості одного квадратного метра земель міста Харкова, помноженої на коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф) та на зональний коефіцієнт, який характеризує містобудівну цінність території в межах населеного пункту (економіко – планувальної зони) (Км2).
При цьому, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), визначений у в додатку 1 до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 року №489, а відомості про цільове призначення земельних ділянок (вид використання земельної ділянки) відображені у Державному земельному кадастрі на підставі документації із землеустрою.
З 17.07.2018 року у разі відсутності у відомостях Державного земельного кадастру коду Класифікації видів цільового призначення земель для земельної ділянки -  коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), застосовується із значенням 3,0 (примітка до додатку 1 Порядку нормативної грошової оцінки №489).
Згідно з рішенням Харківської міської ради від 27.02.2019 року №1474/19 «Про затвердження «Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова станом на 01.01.2018» станом на 01.01.2018 року базова вартість одного квадратного метра земель міста Харкова становить 639,78грн. і підлягає подальшій індексації.
Судом встановлено, що відповідач у спірних правовідносинах перевірку платника податків не здійснював, акт перевірки не складав.
Під час винесення оскаржуваного рішення відповідач не використовував  ніяких офіційних письмових документів, а також не використовував ані інформації Державного земельного кадастру, ані інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно чи аналогічних інформаційних ресурсів.
Вказані обставини первинно були встановлені з пояснень свідка, який складав проект оскаржуваного рішення - ОСОБА_2 , а у подальшому визнані відповідачем у наданих 19.11.2020 року письмових поясненнях.
Мотиви контролюючого органу ґрунтуються виключно на відомостях власних автоматизованих інформаційних систем, які не підтверджені жодними документами.
У ході розгляду справи відповідачем також не надано доказів правомірності визначеного позивачу грошового зобов`язання з земельного податку.
Позивачем визнано, що контур забудови будівлі літ «А-2» за адресою: Харківська область, місто Харків, вул. Київська, б.15 складає - 498,5 кв.м.; будівлі літ «Б-1» за адресою: Харківська область, місто Харків, вул. Київська, б.15 складає - 143,4 кв.м.; будівлі літ «Г-1» за адресою: АДРЕСА_1 , б.15 складає 19,4 кв.м.
На вимогу суду позивачем надано контррозрахунок земельного податку за земельну ділянку цієї площі. 
Сума самостійно обрахованого заявником земельного податку із застосуванням алгоритму обчислення, раніше використаного контролюючим органом, склала - 45693,34 грн., що є більшою величиною від 50% самостійно визначеного контролюючим органом земельного податку у розмірі - 81799,56 грн. Різниця між цими величинами складає - 36106,22 грн.
Оскільки належними та допустимими доказами відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів законності визначення нарахованої позивачу суми земельного податку, то колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення в частині, що оскаржується.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач у спірних правовідносинах діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та податковим законодавством.
Доводи апеляційної скарги щодо правомірності визначення позивачу суми грошового зобов`язання, колегія суддів вважає необґрунтованими з вищезазначених підстав.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).  
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують. 
Крім того, доводи апеляційної скарги є ідентичними тим, які були висловлені у відзиві на позовну заяву та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи.
Таким чином, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 по справі № 520/10754/2020  залишити без змін.
 . 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    А.М. Григоров   	
Повний текст постанови складено  19.04.2021 року