Справа № 344/16205/20 
Провадження № 33/4808/181/21 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП  
Головуючий у 1 інстанції Зеленко О. В. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Горина В.М. 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2021 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 40 коп.,-

                                                         в с т а н о в и в :
Судом першої інстанції встановлено, що 16.11.2020 о 19 год 47 хв у м. Івано-Франківську на вул. Угорницька, 30, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Skoda Octavia», н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку, проводився із застосування приладу «Drager» в присутності двох свідків,  результат позитивний 2,26 проміле, чим порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність  передбачена  ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді є незаконною і необґрунтованою та підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням його процесуальних прав.
Зазначає, що судом проведено розгляд справи за його відсутності, з повним текстом постанови суду він був ознайомлений 25.02.2021 року.
Апелянт стверджує, що він не повідомлявся належним чином про судові засідання, а тому  суд першої інстанції безпідставно розглянув справу за його відсутності, чим порушив його право на захист, право щодо надання пояснень та доказів у справі, а також право на користування правової допомоги захисника, відступив від принципів повноти розгляду справи та застосував спрощений підхід до  її розгляду. 
Таким чином, на думку апелянта, судом не було з`ясовані всі обставини справи, а зміст постанови не відповідає вимогам закону.
Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків передбачених ч.2 ст.38 КУпАП.

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просив скасувати постанову суду, оскільки вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував застосування стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом  не врахувавши, що він заробляє на життя працюючи водієм і тому можливість керувати транспортним засобом є вкрай важливою для нього.  
Захисник адвокат Горин В.М. повністю підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати постанову суду і закрити провадження  у зв`язку із відсутністю складу та події правопорушення. 
Вважає, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення внаслідок незаконних дій працівників поліції, які достовірно знаючи про те, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння, запропонували йому перепаркувати транспортний засіб, чим фактично спровокували його на вчинення правопорушення. Крім того, вказує, на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення неправильно зазначено місце вчинення адміністративного правопорушення, оскільки замість вул. Надвірнянська помилково зазначили вул. Угорницька, що свідчить про те, що протокол про адміністративне правопорушення складений із порушеннями вимог чинного законодавства. 
Вважає, що суд першої інстанції безпідставно зазначив, що правопорушник мав можливість стежити за ходом справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду, оскільки останній не має юридичної освіти і не мав можливості дізнатися про розгляд справи судом першої інстанції. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши та дослідивши доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його захисника адвоката Горина В.М., які підтримали доводи апеляційної скарги, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.
Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  (справа  "Гурепка проти України")
При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «“право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.»
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.
Так, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без його участі, чим порушив його право на захист.
Враховуючи наведене, перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості  бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді. 
Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.
Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які  свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості  бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді. 
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП надійшли до розгляду до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 26.11.2020 року, розгляд яких було призначено на  14.12.2020 року.
В судове засідання на 14.12.2020 року ОСОБА_1 не з`явився, у зв`язку із чим розгляд справи було перенесено на 11.01.2021 року, в яке правопорушник повторно не з`явився і розгляд справи було перенесено на 27.01.2021 року.
Однак, 27.01.2021 року ОСОБА_1 знову не з`явився в судове засідання у зв`язку з чим розгляд справи судом було перенесено на 09.02.2021 року.
Як вбачається з мотивувальної частини постанови судді ОСОБА_1 у судове засідання вкотре не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за відомою суду адресою у спосіб визначений законом. Причину неявки суду не повідомив, клопотань щодо реалізації прав до суду не подано. Суд прийшов до висновку про те. що судом неодноразово відкладався розгляд справи, тому суд розцінює це виключно як спробу уникнути відповідальності за правопорушення шляхом затягування розгляду справи та строків притягнення до адміністративної відповідальності. За таких обставин, керуючись ст.268 КУпАП, суд розглянув справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту матеріалів справи вбачається, що судові повістки направлялись ОСОБА_1 за адресою, яку останній сам вказав при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії від 16.11.2020 року.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення містить дані, які свідчать про те, що ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, правопорушника було повідомлено про розгляд справи у міському суді м. Івано-Франківська, ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом протоколу, про що свідчать його власноручні підписи.
Окрім того, до матеріалів справи долучені відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції, з яких вбачається, що ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, він пройшов огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер в присутності двох свідків, результат якого становив 2,26 % проміле, з яким останній погодився та розписався у роздруківці приладу, йому було вручено копію даної роздруківки та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. ОСОБА_1 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП вказав адресу свого проживання, на яку судом і направлялись повідомлення про розгляд справи. ОСОБА_1 отримав копію протоколу, що також було зафіксовано на відеозаписах нагрудних камер працівників поліції.
Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 знав про те, що у встановленому законом порядку щодо нього складено протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, що він притягується до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КупАП та те, що розгляд справи відбувається в Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області. 
Правильність даних щодо місця проживання було підтверджено власним підписом особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не  маючи юридичної освіти був позбавлений можливості дізнатись про розгляд справи в суді за допомогою веб-сторінки суду першої інстанції, оскільки при вирішанні питання щодо реальної можливості дізнатись про розгляд справи та прийняти участь у судовому розгляді справи  необхідно враховувати сукупність обставин, які дозволяють особі, яка притягається до адміністративної відповідальності реалізувати своє право на організацію ефективного захисту своїх інтересів. 
Разом з тим, ОСОБА_1 та стороною захисту не надано жодних доказів того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності приймала заходи щодо забезпечення участі у судовому засіданні та намагалась дізнатись про хід судового розгляду та подальшу долю матеріалів щодо притягнення її до адміністративної відповідальності. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що встановлення діючим законом скороченого строку щодо можливості накладення адміністративного стягнення провокує осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності на зловживання своїм правом на відкладення розгляду справи та навмисне затягування розгляду справ з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
В той же час, наявність вищевказаної норми закону свідчить про те, що законодавець вважає що вказаний строк достатній для того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності змогла належним чином реалізувати своє право на участь у судовому засіданні та організувати ефективний захист своїх інтересів у суді. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності. 
Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_1   протягом розгляду справи в суді першої інстанції дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи без його участі.
Разом з тим, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя та права на апеляційне оскарження рішення суду, апеляційний суд вважає за необхідне перевірити доводи апеляційної скарги щодо відсутності складу правопорушення в діях ОСОБА_1 .
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.
Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.
Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП, які перешкоджали особі, яка притягається до адміністративної відповідальності зрозуміти сутність висунутого обвинувачення та організувати ефективний захист своїх інтересів в суді. 

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №101935  від 16.11.2020, водій ОСОБА_1 16.11.2020 о 19 год 47 хв у м. Івано-Франківську по вул. Угорницька, 30, керував транспортним засобом марки «Skoda Octavia», н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку, проводився із застосування приладу «Drager» в присутності двох свідків,  результат позитивний 2,26 проміле, чим порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність  передбачена  ч.1 ст.130 КУпАП.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою – поліцейським  взводу 1 роти 2 УПП в Івано-Франківській області ДПП молодшим лейтенантом поліції Хомин Ю.В., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол підписаний уповноваженою особою.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення власноручно підписаний особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , якому були роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи у суді міському м. Івано-Франківська. 
В протоколі вказані свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із зазначенням їх анкетних даних та власноручних підписів.
Зазначено, що до протоколу про адміністративне правопорушення додано запис з боді камери ДМ 5003, ДМ 5014, пояснення свідків, акт огляду, чек приладу Драгер та направлення.
У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від дачі пояснень на підставі ст.63 Конституції України.
У ОСОБА_1 було вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. 
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що вказаний протокол про адміністративне правопорушення містить неправильне зазначення місця його складання та вчинення правопорушення,у зв`язку з тим, що в ньому помилково зазначено вул. Угорницька замість  вул. Надвірнянська. 
Зокрема, сторона захисту вважає, що така помилка в протоколі про адміністративне правопорушення свідчить про те, що протокол складено в порушення вимог чинного законодавства, що усуває можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. 
Апеляційний суд вважає вищевказані доводи безпідставними, оскільки при вирішанні питання щодо формулювання обвинувачення, необхідно виходити з того чи є формулювання обвинувачення конкретним та містить всі необхідні обставини, які мають істотне значення для розуміння суті пред`явленого обвинувачення.  
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
Зокрема, в рішенні у справі "Ващенко проти України" Європейський суд вказав, що «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру». 
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Разом з тим, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що обвинувачення, яке висунуто ОСОБА_1 у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є достатньо конкретним для розуміння суті висунутого обвинувачення, яке полягає в тому, що він звинувачується в тому, що керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.  

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 та його захисник адвокат Горин В.М.   не заперечують  факт керування транспортним засобом правопорушником у стані алкогольного сп`яніння та вважали зайвим виклик до суду апеляційної інстанції та допит свідків, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. 
Так, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 показав, що 16.11.2020  у вечері в м. Івано-Франківську він припаркував транспортний засіб марки «Skoda Octavia» у дворі будинку, де разом зі своїми знайомими розпивав спиртні напої, після чого приїхали працівники поліції, які попросили його перепаркувати транспортний засіб. Однак, коли він проїхав два метри, то працівники поліції зупинили його та запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Не заперечує, що внаслідок проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу було встановлено, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Погоджується з тим, що дійсно  перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння керував транспортним засобом, однак зробив це на вимогу працівників поліції, які запропонували йому перепаркувати транспортний засіб. 
Як вбачається з роздруківки приладу Drager Alcotest 6820 ARНК-0087 (а.с.2)  тест №3707 в результаті огляду ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу поліцейським за допомогою технічного засобу 16.11.2020 року о 20 год. 04 хв. було встановлено, що останній  перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки результат тесту показав 2.26 %. Вказаний результат складений із заповненням всіх необхідних реквізитів, не містить довільних висловлювань або помилок, підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень. (а.с. 2).
Згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3) огляд ОСОБА_1 був проведений у зв`язку із виявленими ознаками: різкий запах алкоголю із порожнини рота, поведінка  що не відповідає обстановці, нечітка вимова. У графі «з результатами згоден» даного акту ОСОБА_1 власноручно поставив підпис, що свідчить про його згоду із результатами проведеного огляду. (а.с.3). Акт відповідного огляду підписано також свідками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
До матеріалів справи долучені письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з яких вбачається, що в їхній присутності водій ОСОБА_1 погодився пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, результат огляду показав 2.26 % проміле.
Судом першої інстанції безпідставно послався на письмові показання вищевказаних свідків, оскільки в порушення принципу безпосередності, вказані свідки не допитувались судом першої інстанції.  
Разом з тим, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення для вирішання питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити  обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.  
Зокрема, з відеозапису з відеореєстраторів працівників поліції, який було досліджено у судовому засіданні апеляційної інстанції,  вбачається, що під час проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 було роз`яснено метод та зміст проходження огляду на стан сп`яніння в присутності свідків, надано для огляду запечатану трубку приладу за допомогою якого він проходив огляд. ОСОБА_1 не заперечував на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів за допомогою приладу Драгер. На відеозапису чітко зафіксовано, що після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, ОСОБА_1 був ознайомлений із результатом проходження огляду 2.26 % проміле та йому було повідомлено про те, що вказаний результат значно  перевищує допустиму норму. Окрім того, на запитання працівника поліції щодо вживання алкогольних напоїв ОСОБА_1 зазначив, що вживав горілку за годину до проходження відповідного огляду на стан сп`яніння. ОСОБА_1 було вручено копію роздруківку приладу Драгер, акт огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння та копію протоколу про адміністративне правопорушення. Також, ОСОБА_1 було вручено постанову про накладення на нього стягнення у виді штрафу за вчинення правопорушення, передбаченого ст.122 КУпАП.
Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, оскільки ним зафіксовані реальні дані, які не носять суб`єктивного характеру та дозволяють відновити послідовність подій, що дійсно відбувались, не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи. 
Жодних зауважень на дії працівників поліції чи щодо неправомірності проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не було висловлено, натомість на відеозаписі зафіксовано про повідомлення ОСОБА_1 про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що він не заперечує правильність результату встановленого під час огляду на стан алкогольного сп`яніння, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, однак вважає, що постанова суду підлягає скасуванню внаслідок порушення його права на захист, оскільки справу було розглянуто за його відсутності.
За змістом ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Вказана норма закону більш детально відображена у п. 6 Інструкції, де також наголошено, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським  на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів.
Вищевказані письмові докази у справі, а саме: наявність підписів ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення, роздруківки приладу Драгер із результатом 2.26 % проміле та акт огляду, які підписані апелянтом, його пояснення в суді апеляційної інстанції та відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, повністю узгоджуються з іншими доказами по справі та свідчать про те, що останній повністю визнавав свою вину у вчиненні правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідало вимогам ст. 266 КУпАП, приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103.
В судовому засіданні апеляційної інстанції сторона захисту доповнила апеляційні доводи тим, що вчинення ОСОБА_1 правопорушення було спровоковано незаконними діями працівників поліції, які достеменно знаючи про те, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння, підбурювали його до вчинення правопорушення запропонувавши перепаркувати транспортний засіб. 
Апеляційний суд вважає вищевказані доводи неспроможними, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам, носять вірогідний характер та спростовуються сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.  
Зокрема, зі змісту відеозапису вбачається, що працівники поліції, встановивши, що транспортний засіб, який було припарковано ОСОБА_1 на Т-образному перехресті, заважає проїзду інших транспортних засобів та створює аварійну ситуацію, оскільки змушує водіїв інших транспортних засобів змінювати напрямок свого руху, запропонували йому як водію вказаного транспортного засобу проїхати два метри вперед. Така, пропозиція від працівників поліції була законною, оскільки була спрямована на забезпечення безпеки дорожнього руху, а не на порушення ОСОБА_1 вимог щодо керування транспортним засобом у стані алкогольного. 
Однак, водій ОСОБА_1 поїхав з місця події, був переслідуваний патрульною поліцейською машиною та зупинений на достатньо великій відстані від місця події. 
Саме неадекватна поведінка ОСОБА_1 , яка не відповідала обстановці та полягала в тому, що він намагався від`їхати з місця події, та подальше спілкування з ним, викликало у поліцейський підозру в тому, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння. 
Доводи сторони захисту про те, що працівники поліції свідомо спровокували ОСОБА_1 на порушення правил дорожнього руху не відповідають дійсності, оскільки факт перебування водія у стані алкогольного сп`яніння було встановлено саме внаслідок проведення відповідного огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
ЄСПЛ під провокацією (поліцейською) розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто отримати докази та порушити кримінальну справу (справа «Раманаускас проти Литви»). 
Крім того, ЄСПЛ неодноразово зазначав, що негласні операції повинні проводитися пасивним шляхом за відсутності тиску на заявника для вчинення ним злочину за рахунок таких засобів, як прийняття на себе ініціативи в контактах із заявником, наполегливе спонукання, обіцянку фінансової вигоди або звернення до почуття жалю заявника.  (справа «Тейшейра де Кастро проти Португалії») 
Разом з тим, зі змісту матеріалів справи вбачається, що працівники поліції не проводили негласну операцію стосовно ОСОБА_1 , а діяли відкрито, відповідно до наявної ситуації, не мали надійної достовірної інформації про перебування водія у стані алкогольного сп`яніння, не підбурювали його до вчинення правопорушення шляхом наполегливих спонукань та обіцянок і не вчиняли дій, які переконували  його в необхідності порушити закон, а діяли в межах своїх повноважень, намагаючись забезпечити безпеку дорожнього руху. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що реформування патрульної поліції неодноразово визнавалось однією із найуспішніших реформ в країні, внаслідок якої вдалось істотно покращити професійний рівень та доброчесність працівників поліції, а тому сумніви в законності дій працівників поліції у даному випадку носять суто вірогідний характер є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю доказів, які досліджені судом та повністю узгоджуються між собою.
Зокрема, зі змісту відеозапису та пояснень ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції вбачається, що останній також був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.122 КУпАП за порушення вимог п.15.9 г ПДР, а саме: за зупинку Т-образному перехресті.
Так, відповідно до вимог п.15.9 г ПДР заборонено зупинку на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.
Зі змісту пояснень ОСОБА_1 вбачається, що за вчинення вказаного правопорушення він був притягнутий до стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн і не оскаржував дане рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності.
Вказані обставини повністю спростовують  доводи ОСОБА_1 про те, що він розпивав спиртні напої у дворі біля припаркованого транспортного засобу, а свідчать про те, що він здійснивши зупинку транспортного засобу на перехресті та створивши своїми діями аварійну ситуацію, вчинивши тим самим адміністративне правопорушення, передбачене ст.122 КУпАП, намагався покинути місце події, був переслідуваний патрульною поліцейською машиною та зупинений на достатньо великій відстані від місця події, після чого добровільно, як водій транспортного засобу, пройшов відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння та повністю погодився із позитивним результатом такого огляду, чим визнав, що дійсно перебуває у стані алкогольного сп`яніння. 
Перевіривши сукупність доказів апеляційний суд вважає, що сукупністю досліджених доказів поза всяким розумним сумнівом доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.
Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
При призначенні покарання судом було враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та накладено стягнення в мінімальних межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що відсутні встановлені п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП правові підстави для закриття провадження у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, оскільки постанову суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності винесено в межах строків встановлених ст.38 КУпАП. 
З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.
Керуючись ст.294 КУпАП,-
                                                 п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                        О.П. Васильєв