ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

16 червня 2021 року

м. Харків

Справа № 643/19430/20
Провадження № 22-ц/818/3561/21
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Кругової С.С.,
суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітьої дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 ,  який діє в інтересах  ОСОБА_1 на рішення  Московського районного суду міста Харкова від 16 березня 2021 року,-
 в с т а н о в и в:
У грідні 2020 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх доходів, щомісяця, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову зазначила, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні.

Відповідач надав відзив, в якому просить позов задовольнити частково, стягнувши аліменти у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця і до досягнення дитиною повноліття. Зазначив, що згідно з рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.11.2010, з нього стягуються аліменти на утримання іншої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісяця, починаючи з 06.09.2010 і до досягнення дитиною повноліття. Також зазначив, що проживає разом із непрацездатним батьком, який є пенсіонером, має низку вікових захворювань та знаходиться на його повному утриманні. Крім цього, відповідач наголошує на тому, що щомісяця надавав та надає грошові кошти на утримання спільної дитини сторін шляхом перерахування на банківський рахунок позивачу, купує необхідні речі, під час прогулянок з дочкою купує їй солодощі та іграшки. 
Позивач надала заяву, в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Зазначила, що задоволення позовної заяви частково, в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, як просить відповідач, буде розцінене, як дискримінація, яка Конституцією України недопустима щодо громадян України, оскільки за рівних прав одна дитина буде мати переваги. Також, позивач зазначила, що відповідач має змогу та добровільно сплачує аліменти у сумі 2000 грн. за один місяць.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16.03.2021 позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частки від усіх видів доходів, щомісячно але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.12.2020 і до досягнення дитиною повноліття.
Судове рішення мотивовано тим, що суд прийшов до висновку, що заслуговують на увагу та підлягають врахуванню доводи відповідача про те, що він має зобов`язання по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.11.2010, оскільки ця обставина є доведеною та такою, що слід врахувати при визначенні розміру аліментів на другу дитину. 
З урахуванням цієї обставини суд вважає, що розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача розумним визначити у розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходів).
Не погоджуючись із таким рішенням суду представник позивача звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Московського районного суду м. Харкова від 16.03.2021 та ухвалити нове, який задовольнити позов.
В обґрунтування зазначає, що суд не навів мотивів за яких одна дитини буде отримувати більше ніж інша дитина. Посилається на положення статті 183 СК України, в якій викладено, що суд визначає єдину частку від заробітку батька на утримання дітей, за умови стягнення аліментів на двох і більше дітей.
На адресу суду надійшов відзив від ОСОБА_2 , в якому він просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Зазначає, що аргументи апеляційної скарги є ідентичними аргументам, що були викладені позивачем в позові, та є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам закону.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є працездатною особою, офіційно працевлаштований, водночас сплачує аліменти на утримання свого сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, а саме тому, суд дійшов висновку, про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача, аліментів в розмірі 1/5 частини від усіх доходів (заробітку) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Суд апедяційної інстанції погоджується з такими висновками з огляду на наступне.
Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції 04 лютого 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис № 79.

З свідоцтва про народження вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_4 , батьками якої є сторони по справі. 

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 06 травня 2020 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 04 лютого 2012 року, актовий запис № 79. Після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище ОСОБА_6 .
За рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.11.2010 року, з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісяця, починаючи з 06.09.2010 року і до досягнення дитиною повноліття.
Статтею 180 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 цього Кодексу) за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Колегія суддів звертає увагу на те, що ст. 180 СК України обов`язок по утриманню дітей покладено на обох батьків, а не лише на відповідача. Разом з тим, позивач є працездатною особою, але доказів того, що вона не працює суду не надала. 
Крім того, матеріалами справи не спростовуються доводи її апеляційної скарги проте, що у відповідача, з урахуванням його матеріального становища, а також сплати останнім аліментів на утримання свого сина в розмірі 1/4 частини заробітку, є можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, ніж визначеному в судовому рішенні.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що викладені в апеляційній скарзі доводи позивачем фактично зводяться до переоцінки зроблених судом першої інстанції доказів, оскільки, не погоджуючись з присудженим судом розміром аліментів на дитину, позивач не надала до суду доказів, що свідчили б про її незадовільне матеріальне становище, зокрема довідки про доходи.
Посилання позивача на ті обставини, що фактично розмір аліментів, що сплачується відповідачем на іншу дитину відповідача є більшим за розмір аліментів, що присуджено судом першої інстанції на спільну дитину сторін, колегія суддів вважає необгрунтованими, з огляду на те, що вирішуючи питання розміру аліментів, суд керується обставинами, викладеними у частині 1 ст.182 СК України.
Крім того, колегія суддів бере до уваги ту обставину, що стягнення з відповідача аліментів на іншу дитину в розмірі 1/4 частини провадиться на підставі чинного судового рішення. Доказів зменшення розміру аліментів, присуджених за вказаним судовим рішенням позивачем до суду надано не було.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині розміру стягнутих з відповідача аліментів.
Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.
Оскільки рішення суду першої інстанції залишено без змін, судові витрати покладаються на відповідача, а тому відсутні підстави для перерозподілу судових витрат апеляційним судом.
Керуючись статтями 367-369, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 ,  який діє в інтересах   ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Московського районного суду міста Харкова від 16 березня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття. Касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків,передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук