ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/3327/20  Номер провадження 22-ц/814/620/21	Головуючий у 1-й інстанції Алтухова О. С.  Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2021 року 	м. Полтава  	

       Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого судді: Бондаревської С.М.
       суддів: Абрамова П.С., Пилипчук Л.І., 
       розглянувши в порядку письмового провадження у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
       на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 грудня 2020 року
       у справі за позовом  ОСОБА_1 до Лубенської міської ради про відшкодування витрат на поліпшення житлового будинку, –
В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Лубенської міської ради про відшкодування витрат на поліпшення житлового будинку по АДРЕСА_1 у сумі 41 775 гривень 15 коп.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що вона є багатодітною матір`ю, інвалідом другої групи, ветераном праці, дитиною війни, матір`ю-героїнею і проживає з сім`єю в кількості шести чоловік у трикімнатній квартирі жилою площею 44,4 кв. м. та потребує збільшення житлової площі. 
Рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради №36 від 25 лютого 2011 року вона переведена на пільгову чергу першочерговиків на отримання житла. 
З метою покращення умов житла, їй міським головою було запропоновано прийняти в оренду житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 , про що 28 березня 2014 року нею було укладено та підписано договір оренди житла з головою фонду майна та земельних відносин ОСОБА_2 , а також підписано акт приймання-передачі. 
Орендований будинок, який знаходиться на балансі Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради, перебував у занедбаному стані і для фактичного проживання в ньому не придатний, оскільки пустував 41 рік і потребував капітального ремонту, про що був складений акт вуличного комітету від 25 лютого 2015 року та акт-передачі від 28 березня 2014 року.
Отримавши від голови фонду майна та комунальних відносин ОСОБА_2 дозвіл на проведення нею ремонтних робіт господарства, розташованого в АДРЕСА_1 , вона приступила до нього, під час проведення якого нею були затрачені грошові кошти у сумі 41 775 грн. 15 коп.
Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 25 лютого 2016 року право власності на 15/25 частин будинку по АДРЕСА_1 було визнано за ОСОБА_3 , з цих підстав вона вимушена була звільнити будинок та залишити поліпшення.
Вказувала, що вона фактично користувалась (володіла) майном, є добросовісним володільцем, і провела ремонт будинку за згодою відповідача, вважаючи, що з нею буде оформлено договір купівлі-продажу цього будинку, тому до даних спірних відносин слід застосувати положення частин третьої та четвертої статті 390 ЦК України, оскільки вона має право на відшкодування витрат на ремонтні роботи.
Враховуючи наведене просила стягнути з  Лубенської міської ради на її користь 41 775 грн. 15 коп. витрат затрачених на ремонт житлового будинку по АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача судові витрати. 
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 уточнила свої позовні вимоги, зменшивши їх розмір, просила стягнути з відповідача на її користь 18 306 грн. 22 коп.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків обставинам справи, просила скасувати судове рішення та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.
Вважає, що судом першої інстанції не враховано викладені нею в позовній заяві обставини, на які вона також посилалася в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 та ч. 1 ст. 369 ЦПК України, справа розглянута судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у матеріалах справи доказами.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 28 березня 2014 року між позивачем та Управлінням з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради укладено договір №40 оренди  об`єкту  нерухомого комунального майна, що перебуває  у власності  територіальної громади  м. Лубни, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надано в оренду житловий будинок, розташований в АДРЕСА_2 /а.с.13-16/.
Згідно з Актом прийому-передачі жилого будинку від 28 березня 2014 року Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконкому Лубенської міської ради в особі начальника Іващенка О.Г, передано, а позивачем ОСОБА_1 прийнято в оренду житловий будинок, загальною площею 63,3 кв.м., житловою площею 42,2 кв.м, розташований в АДРЕСА_1 /а.с. 17/.
Згідно з Актом  вуличного комітету  вул. Фабричній в м. Лубни, складеним 25 лютого 2015 року, встановлено факт знаходження будинку в занедбаному стані, який потребує капітального ремонту /а.с.20/.
Як зазначено в позові, ОСОБА_1 виконала в орендованому будинку, розташованому за адресою АДРЕСА_1 , ремонт,  витрати за який, відповідно її тверджень в позові, поданому 07 жовтня 2020 року, вона сплатила кошти в розмірі 41775 грн. 15 коп. Згідно позову, поданого 17 листопада 2020 року, ОСОБА_4 стверджує, що понесла витрати на ремонт даного житла в розмірі 18306 грн. 22 коп.
Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів. Добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.
Згідно рішення Лубенського міськрайонного суду у цивільній справі №539/1703/15-ц від 25 лютого 2016 року в житловий будинок, розташований  за адресою  АДРЕСА_1 вселено  ОСОБА_3 на підставі того, що він являється законним власником 13/25 частини вищевказаного будинку, набувши власність в порядку спадкування за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_5 , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 грудня 2014 року, виданого ОСОБА_3 .
Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 квіт-ня 2019 року було стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати, понесені нею на поліпшення житлового будинку АДРЕСА_1 , в сумі 33418 грн. 15 коп.
ОСОБА_1 користувалася будинком на умовах оренди, тобто сторони перебували в договірних відносинах.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 квітня 2019 року  на користь позивача вже було стягнуто витрати, пов`язані з проведенням капітального ремонту орендованого будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 з відповідача ОСОБА_3 ,  як власника майна, в свою чергу ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження того, що вона понесла якісь додаткові витрати на поліп-шення зазначеного житлового будинку, окрім тих, що стягнуті за рішенням суду від 22 квіт-ня 2019 року.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Частиною першоюстатті 13 ЦПК Українивизначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів. Добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 користувалася будинком на умовах оренди згідно договору №40 оренди об`єкту нерухового майна, що перебуває у власності територіальної громади м. Лубни від 28 березня 2014 року, укладеного між Управлінням з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради та ОСОБА_1 . Договірні відносини між сторонами по справі були припинені 29 берез-ня 2016 року.
Лубенським міськрайонним судом розглядалася справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на поліпшення житлового будинку та стягнення моральної шкоди (справа №539/214/19). Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 квітня 2019 року позов задоволено частково, а саме в частині стягнення з відповідача 33 418 грн. 15 коп. витрат, понесених на поліпшення житлового будинку АДРЕСА_1 . на даний час рішення не скасоване.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що ОСОБА_1 користувалася будинком на умовах оренди, тобто сторони перебували в договірних відносинах.
Відповідно до пункту 5.8 договору оренди вартість комунальних послуг, витрат на утримання прибудинкової території, плата за землю, вартість послуг по ремонту і технічному обслуговуванню інженерного обладнання та внутрішньо будинкових мереж, ремонту будівлі, в т.ч. ремонту фасаду та покрівлі, а також витрати на вивезення сміття тощо, не входять до складу орендної плати та сплачуються Орендарем за свої кошти самостійно на підставі відповідних договорів з організаціями, що надають такі послуги.
Відповідно до пункту 7.2.5 орендар зобов`язаний своєчасно за свій рахунок здійснювати поточний ремонт об`єкта, його фасадів, покрівлі, місць спільного та загального користування, інтер`єру та обладнання, забезпечити його охорону та збереження, запобігати пошкодженню та псуванню, за рахунок власних коштів забезпечувати належні експлуатацію та обслуговування орендованих будівель та приміщень, інженерних мереж, систем сигналізації, електропостачання, опалення, водопостачання та водовідведення.
Відповідно до пункту 7.2.10 виключно з письмового дозволу орендодавця вносити зміни до складу об`єкта оренди, проводити його поліпшення, реконструкцію, технічне переобладнання, капітальний ремонт.
Відповідно до пунктів 9.1 та 9.2 договору орендар не має права без письмової згоди орендодавця проводити переобладнання, перепланування, капітальний ремонт об`єкта оренди, вести будівельні роботи на прибудинковій території. Дозвіл на виконання таких робіт оформляється листом орендодавця, в якому зазначається про надання дозволу, погодження проекту (якщо його наявність передбачена чинним законодавством України), кошторис витрат та термін виконання таких робіт.
Будівельні роботи на об`єкті оренди виконуються тільки на підставі проектно-кошторисної документації, розробленої та затвердженої в установленому чинними нормативними документами порядку, та при наявності дозволу на ведення будівельних робіт, отриманого у встановленому порядку.
Відповідно до пунктів 9.7 та 9.8 договору Покращення об`єкта оренди, зроблені орендарем, які неможливо відокремити без шкоди для майна, переходять у власність орендодавця без компенсації зазначених витрат.
Орендар вправі залишити за собою проведені ним поліпшення об`єкта оренди, здійснені за рахунок власних коштів, якщо вони можуть бути відокремлені від об`єкта оренди без заподіяння йому шкоди.
В матеріалах справи відсутні докази, що орендодавець надавав ОСОБА_1 письмовий дозвіл на проведення поліпшення, реконструкцію, технічне переобладнання чи капітальний ремонт будинку та не надано доказів, щодо надававсядозвіл позивачу на виконання робіт, проектно-кошторисної документації, на підставі якої проводилися ремонтні роботи. Звідси вірним є висновок суду про те, що кошти, які зазначені в позові в сумі 598 грн, 475 грн. 78 коп., 6 грн. 51 коп, 545 грн. 33 коп. 8 грн. 45 коп., не можуть вважатися такими, що використані на поліпшення житлового будинку, так як вони сплачені на виконання умов договору оренди.
Не можна також вважати витратами на поліпшення житлового будинку кошти сплачені на виготовлення та установлення огорожі в сумі 12700 грн., так як вона не стосувалася ремонту будинку та була демонтовано позивачкою після розірвання договору оренди майна, кошти затрачені на вивіз сміття в сумі 1680 грн., кошти на придбання сікаторав сумі 95 грн., кошти на придбання броньованих дверей в сумі 3300 гривень, які не були встановлені в спірний будинок і використані позивачкою на власний розсуд.
Кошти понесені на придбання мітли вартістю 25 гривень, держака для сапи вартістю 12 гривень, (товарний чек №702 від 02 липня 2014 року), шиферу восьмихвильового в кількості 50 шт. на суму 4 600 грн., так як заміна даху не проводилася (товарний чек №1218 від 31 жовтня 2014 року) – не відносяться до коштів, які затрачені на ремонт будинку, оскіль-ки заміна даху не проводилася, та орендар повинен своєчасно за свій рахунок здійснювати поточний ремонт об`єкта, його фасадів, покрівлі, місць спільного та загального користувач-ня, інтер`єру та обладнання, забезпечити його охорону та збереження, запобігати пошкод-женню та псуванню, за рахунок власних коштів забезпечувати належні експлуатацію та обслуговування орендованих будівель та приміщень, інженерних мереж, систем сигналізації, електропостачання, опалення, водопостачання та водовідведення (п. 7.2.5 Договору).
Оскільки позивач користувалася будинком на умовах договору оренди, вона як орендар за власні кошти зобов`язувалася виготовити технічну документацію на водо- та електропостачання, а тому  не підлягають відшкодуванню витрати на виготовлення робочого проекту на водопостачання в сумі 425 грн. 79 коп., дозволу на врізку до водопровідної мережі 223 грн. 02 коп., виготовлення проекту на підключення світла 204 грн. 18 коп., на установку лічильника вартістю 154 грн. 98 коп. та послуги пов`язані з цим на суму 12 грн. Лічильник позивачем було демонтовано і використано на власний розсуд.
Позивачем не надано жодного належного та достовірного доказу, на підставі якого можна встановити, що нею понесені додаткові витрати на поліпшення зазначеного вище житлового будинку, окрім тих, що підлягають стягненню по справі №539/214/19.
Також не доведено факту заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру з боку відповідача та не надано належних та допустимих доказів на вимогу Глави 5 параграфу один ЦПК України.
За наведених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі. У зв`язку з встановленим, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.
Висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну ОСОБА_6 – залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 грудня 2020 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:          Бондаревська С.М.

Судді:                                                                          Абрамов П.С.

                                                                        Пилипчук Л.І.