ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22428/20                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Добрянська Я.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  11 травня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача                              Файдюка В.В.
суддів:                                                  Земляної Г.В.
                                                            Мєзєнцева Є.І.
При секретарі:                              Марчук О.О.
          
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування наказу №315 від 08 вересня 2020 року, зобов`язання вчинити дії.
Надалі на адресу Окружного адміністративного суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом постановлення ухвали щодо зупинення постанови Офісу Генерального прокурора від 15 травня 2020 року про видачу (екстрадицію) громадянина РФ ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) до остаточного вирішення адміністративної справи №640/22428/20 у всіх судових інстанція України.
В обґрунтування поданої заяви зазначено, що необхідність застосування забезпечення позову полягає в тому, що ОСОБА_1 з березня 2020 року знаходиться в процедурі визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Однак, не зважаючи на те, що ОСОБА_1 подав заяву про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, ще в березні минулого року, Офіс Генерального прокурора за результатами екстрадиційної перевірки виніс постанову від 15 травня 2020 року про видачу (екстрадицію) громадянина РФ ОСОБА_1 , не врахувавши звернення позивача до ДМС, та порушивши імперативну норму ч. 4 статті 590 КПК України.
На переконання представника позивача, якщо не зупинити дію постанови Офісу Генерального прокурора від 15 травня 2020 року про видачу (екстрадицію) громадянина РФ ОСОБА_1 , то подальший судовий розгляд адміністративної справи №640/22428/20 буде не актуальний, а справу можна буде закривати, оскільки всупереч вимог законодавства Офіс Генерального прокурора видав доручення від 26 лютого 2021 року на етапування до Російської Федерації.
Оскільки, на думку представника позивача, наведені обставини безпосередньо стосується предмету спору, необхідно вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони іншим особам вичиняти дії, що стосуються предмету спору. 
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 березня 2021 року в задоволенні даного клопотання відмовлено.
При постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача не додано до заяви про забезпечення позову доказів звернення до слідчого судді зі скаргою на постанову про видачу (екстрадицію) особи від 15 травня 2020 року, а отже не застосовано необхідних заходів для запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само поновлення порушеного права. Протиправність вказаного рішення про екстрадицію особи може бути встановлена лише слідчим суддею при розгляді відповідної скарги.
Крім того, за наслідком розгляду заяви про забезпечення позову на даний час не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену ухвалу та прийняте нове рішення, яким задовольнити клопотання про забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги ідентичні доводам заяви про вжиття заходів забезпечення позову.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до норм статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.
Перелік видів забезпечення позову встановлено ч.1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Аналогічна позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» від 06 березня 2008 року № 2.
Враховуючи вищевикладене, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій, рішень суб`єкта владних повноважень, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.
Водночас заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Разом з тим, відповідно до п.5 ч.3 статті 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом: зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.
Так, предметом оскарження в даній адміністративній справі є наказу №315 від 08 вересня 2020 року Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області. Водночас, позивач просить забезпечити позов шляхом зупиненні дії постанови Офісу Генерального прокурора від 15 травня 2020 року. Однак, Офіс Генерального прокурора не є стороною у справі №640/22428/20, а постанова від 15 травня 2020 року не є предметом сторону. Відтак, забезпечення позову таким шляхом не є можливим.
Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідно до статті 591 Кримінального процесуального кодексу України, рішення про видачу особи (екстрадицію) може бути оскаржено особою, стосовно якої воно прийняте, її захисником чи законним представником до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого така особа тримається під вартою, крім випадку, передбаченого статтею 588 цього Кодексу (видача особи (екстрадиція) у спрощеному порядку). Якщо до особи застосовано запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, скарга на рішення про видачу такої особи (екстрадицію) може бути подана до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого розташований відповідний центральний орган України.
Якщо скаргу на рішення про видачу подає особа, яка перебуває під вартою, уповноважена службова особа місця ув`язнення негайно надсилає скаргу до слідчого судді і повідомляє про це відповідну обласну прокуратуру.
Розгляд скарги здійснюється слідчим суддею протягом п`яти днів з дня її надходження до суду. Судовий розгляд проводиться за участю прокурора, який проводив екстрадиційну перевірку, особи, щодо якої прийнято рішення про видачу, її захисника чи законного представника, якщо він бере участь у провадженні.
При розгляді скарги слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу (екстрадицію).
Однак, позивачем не надано суду доказів звернення до слідчого судді зі скаргою на постанову про видачу (екстрадицію) особи від 15 травня 2020 року, а отже не застосовано необхідних заходів для запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само поновлення порушеного права. Також позивачем не надано жодних пояснень з даного приводу.
Протиправність вказаного рішення про екстрадицію особи може бути встановлена лише слідчим суддею при розгляді відповідної скарги.
Між тим, суд повинен проаналізувати та оцінити доводи заявника щодо "очевидності" ознак протиправності рішення та порушення прав позивача, при цьому, пропри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом. Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими ч.2 статті 2 КАС, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.
Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.
Однак, наведене в заяві обґрунтування необхідності забезпечення позову не свідчить про наявність очевидних ознак протиправності дій відповідача. На думку суду, без вивчення та оцінки в ході розгляду по суті спору всіх обставин справи, дійти висновку про протиправність дій відповідача неможливо.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді клопотання неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. 
А тому вірним є рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову. 
Отже при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 312, 315, 316, 321, 325, 328  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 березня 2021 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та оскарженню не підлягає відповідно до статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови виготовлено 11 травня 2021 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Г.В. Земляна
                                                                                                    
                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев