КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 752/7990/13                                                                                 Головуючий у І інстанції Машкевич К.В.
Провадження №22-ц/824/6602/2021                                                            Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України
 
23 червня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,
за участі секретаря Тимошевської С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргоюпредставника ОСОБА_1 - Курило Вікторії Григорівни на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 31 березня 2021 року у справі за заявою представника ОСОБА_1 - Курило Вікторії Григорівни про забезпечення позову.
УСТАНОВИВ: 
 
у березні 2021 року представник ОСОБА_1 - Курило Вікторії Григорівни подав до Голосіївського районного суду м. Києва заяву про забезпечення позову, в якій просив суд, до прийняття законної сили процесуальним рішенням по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного нотаріуса Маляра Я.А., зупинити публічні торги по продажу квартири  АДРЕСА_1 , які відбудуться 02 квітня 2021 року, а також по квартирі АДРЕСА_2 , які відбудуться 29 березня 2021 року, що являються приватною власністю ОСОБА_1 . 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 31 березня 2021 року заяву представника ОСОБА_1 - Курило Вікторії Григорівни повернуто з підстав, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.  
Не погоджуючись з даною ухвалою суду,представник  ОСОБА_1 - Курило В.Г. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та прийняти нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову. 
В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначила, що в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа №752/7990/13-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В рамках цієї справи ТОВ «Вердикт Капітал» подано заяву про заміну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02 липня 2020 року заяву ТОВ «Вердикт Капітал» задоволено, замінено стягувача ПАТ «Родовід Банк» на ТОВ «Вердикт Капітал» у виконавчому провадженні при виконанні заочного рішення Голосїівського районного суду м. Києва від 24.09.2013 року у справі №752/7990/13 за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості.
22 березня 2021 року представником ОСОБА_1 - Курило В.Г. подано скаргу на дії приватного виконавця Маляра Я.А. щодо опису та арешту майна боржника ОСОБА_1 . Вказана скарга перебуває на розгляді у судді Кахно І.А. 
26 березня 2021 року до Голосіївського районного суду м. Києва представником ОСОБА_1 - Курило В.Г. подано заяву про забезпечення позову у цій справі.
Однак, по незрозумілих заявнику причинах, заяву про забезпечення позову було передано на розгляд судді Машкевич К.В., яка повернула заяву з підстав відсутності в матеріалах, доданих до заяви, документів, що підтверджують повноваження представника.
В той же час, документи на підтвердження повноважень адвоката Курило В.Г. на представництво інтересів ОСОБА_1 долучені до скарги на дії приватного виконавця Маляра А.Я., однак судом першої інстанції при вирішенні заяви про забезпечення позову дані обставини не було належним чином перевірено, чим грубо порушено право заявника на доступ до правосуддя.
В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
Повертаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що до заяви про забезпечення позову не долучено ордер або його належним чином засвідчена копія, або довіреність, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. 
Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.     
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).
Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року).
ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).
Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
З наданих матеріалів справи вбачається, що представником ОСОБА_1 - Курило В.Г. до Голосіївського районного суду м.Києва подано скаргу про визнання дій приватного виконавця неправомірними (а.с. 31-42).     
До даної скарги долучено ордер серія АА №1088141 від 22 березня 2021 року на надання правничої допомоги ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги №17/01 від 17 січня 2020 року в Голосіївському районному суді м. Києва адвокатом Курило В.Г. (а.с.45).
26 березня 2021 року представником ОСОБА_1 - Курило В.Г. подано заяву про забезпечення позову, яка підписана останньою. 
При постановленні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції виходив з того, що повноважень адвоката Курило В.Г. на представництво інтересів  ОСОБА_1 до заяви про забезпечення позову долучено не було. 
Згідно із частиною сьомою статті 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.
Частиною першою статті 185 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Таким чином, якщо у суду першої інстанції виникли сумніви в тому, що документи на підтвердження обсягу повноважень представника є недостатніми, то йому слід було вирішити питання про залишення заяви без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а не повертати заяву одразу особі, яка її подала.
Враховуючи викладене, районний суд неправильно застосував положення статті 185 ЦПК України та, припустившись надмірного формалізму, дійшов помилкового висновку про повернення заяви представнику ОСОБА_1 - Курило В.Г .   
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа без достатніх та розумних причин не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це становитиме порушення права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.
З наведених підстав, колегія суддів приймає аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дослідив належним чином матеріали заяви про забезпечення позову, формально поставився до вирішення питання про прийняття її до розгляду та помилково повернув заяву заявнику, порушивши право скаржника на судовий захист.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення заяви є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
При цьому, колегія суддів апеляційного суду вважає правильним задовольнити апеляційну скаргу частково, оскільки у відповідності до положень ст. 379 ЦПК України, скасовуючи ухвалу, що перешкоджає подальшому розгляду справи, направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, без вирішення питання забезпечення позову по суті заяви.
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:  
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Курило Вікторії Григорівни  задовольнити частково.
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 31 березня 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Судупротягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 24 червня 2021 року.

 
Суддя доповідач:                                                                  Д.О. Таргоній 
 
        Судді:                                                                                    С.А. Голуб
 
                                                                                              Н.В. Ігнатченко