ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2151/21 Справа № 185/9080/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Соколова Ю. І. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2021 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та неустойки (пені) по аліментам 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

27 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та неустойки (пені) по аліментах. Просила з урахуванням уточнень, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі – 46776,01 грн. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 46776,01 грн. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалася на те, що згідно виконавчого листа № 2-1204/2005 від 16 вересня 2005 року, виданого Тернівським міським судом Дніпропетровської області з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частина всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше одного неоподатковуваного доходу громадян в місяць, починаючи з 12 липня 2005 року та до досягнення дитиною повноліття. 02 червня 2019 року державним виконавцем Тернівського міського відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 49798753 у зв`язку з досягненням дитиною – ОСОБА_2 повноліття. Заборгованість зі сплати аліментів на підставі вищезазначеного виконавчого листа становить 90773,32 грн., яка після уточнень визначена в 46776,01 грн. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, вона має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Крім того, зазначила, що на вказані правовідносини не поширюються норми ЦК України про позовну давність. Також зазначила, що пеня розраховується з дати прострочення чергової дати сплати аліментів по 02 червня 2019 року – дату закриття виконавчого провадження, оскільки станом на день закриття виконавчого провадження заборгованість зі сплати аліментів, що утворилася з 2014 року не сплачена (а.с.1-3,117-120).

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та неустойки (пені) по аліментам – задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 46776 (сорок шість тисяч сімсот сімдесят шість) грн. 01 коп. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 46776 (сорок шість тисяч сімсот сімдесят шість) грн. 01 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. на користь держави (а.с.136-141).

Не погодившись із рішенням суду,  ОСОБА_2  звернувся до суду з апеляційною скаргою, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги  ОСОБА_1  частково та стягнути  з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 14431, 38 грн., а в решті позовних вимог відмовити (а.с.147-149).
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт посилався на те, що аліменти на користь позивача вже стягнуті рішенням суду, то повторному стягненню вони не підлягають, а визначена державним виконавцем заборгованість за аліментами підлягає стягненню з відповідача у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», яким передбачено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду. Також, він не визнає зазначений розрахунок позивача щодо суми пені, та відповідно до наданого свого розрахунку розмір пені складає 14431,38 грн. 

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі виконавчого листа № 2/1204/2005, виданого Тернівським міським судом Дніпропетровської області 19 вересня 2005 року, з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його доходів щомісячно, але не менше одного неоподатковуваного доходу громадян в місяць, починаючи з 12 липня 2005 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6).
Виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/1204/05, вданого 19 вересня 2005 року Тернівським міським судом про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закінчено в зв`язку з досягненням ОСОБА_3 повноліття та борг зі сплати аліментів становить 90773,32 грн., що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 02 червня 2019 року № 49798753, виданого державним виконавцем Тернівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області та розрахунком заборгованості по аліментам станом на 22 березня 2017 року (а.с. 8, 9).
Відповідачем сума заборгованості по аліментам не визнана та державному виконавцю відповідачем була надана довідка про сплату аліментів за період з 01 грудня 2015 року по 31 січня 2017 року, у зв`язку з чим сума заборгованості була перерахована старшим державним виконавцем та станом на 22 березня 2017 року заборгованість складає 46776,01 грн., що підтверджується довідкою ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» від 22 травня 2020 року та довідкою – розрахунком боргу (а.с. 96, 97).
Відповідач ОСОБА_2 з 05 березня 2019 року та по теперішній час працює на дільниці гірничо - капальних робіт, про що свідчить копія трудової книжки НОМЕР_1 (а.с. 98-100).
У відповідності до розрахунку Тернівського міського ВДВС Підвенно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відповідач у період зазначений позивачем в уточненій позовній заяві, а саме: з січня 2017 року по березень 2017 року ані аліменти, ані заборгованість по аліментам не сплачував.
Згідно розрахунку відповідача, розмір пені складає 14431,38 грн., а відповідно до розрахунку   представника позивача, загальна сума пені перевищує 100% заборгованості, а тому позивач та його представник просили в уточнених позовних вимогах стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 суму пені, що не перевищує суму основного боргу, тобто у розмірі 46776,01 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції враховуючи положення ч. 1 ст. 196 СК України, яке містить визначення максимальної суми пені у розмірі 100 відсотків заборгованості, дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягає пеня у межах суми заборгованості зі сплати аліментів, тобто у сумі 46776,01 грн. 

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції.
Згідно з ч. 4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.
Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно. Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).
За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.
Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Крім того, пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року № 333/6020/16-ц, зазначено, що розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.
Тобто, формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися відповідно до формули: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
Зазначена правова позиція також висловлена Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем на підставі визнаного розміру заборгованості, виконано розрахунок пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів в сумі 14431,38 грн., яку відповідач не заперечував стягнути з нього в судовому засіданні.
Проте такий розрахунок судом першої інстанції правильно не прийнято до уваги, оскільки пеню обраховано за формулою, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.
Представником позивача також виконано розрахунок пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів, де сума пені перевищує 100% заборгованості, а тому позивач та його представник просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 суму пені, що не перевищує суму основного боргу, тобто у розмірі 46776,01 грн.
Суд першої інстанції погодився з розрахунком пені позивача, який відповідає вимогам Сімейного кодексу України та позиції, наведеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року № 333/6020/16-ц, розрахунок проведений за кожним місячним платежем за весь час затримки сплати (станом на 22 березня 2017 року), який помножений на кількість днів прострочення та помножений на 1 %.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 196 СК України, яке містить визначення максимальної суми пені у розмірі 100 відсотків заборгованості, суд першої інстанції правильно вважав, що стягненню з відповідача підлягає пеня у межах суми заборгованості зі сплати аліментів, тобто у сумі 46776,01 грн.
Підстав для звільнення відповідача від відповідальності, передбаченої ст.196 СК України, суд не вбачає, оскільки платником аліментів не надано відповідних доказів, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.
Доводи апелянта, що аліменти на користь позивача вже стягнуті за рішенням суду та повторному стягненню не підлягають, а визначена державним виконавцем заборгованість за аліментами підлягає стягненню з відповідача у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач ухилявся від сплати аліментів на утримання сина, який ІНФОРМАЦІЯ_3 досяг повноліття, у зв`язку з чим стягнення аліментів припинилося та відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.
Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, доводи апеляційної скарги були предметом розгляду в суді першої інстанції, яким надана оцінка, а тому додатковому правовому аналізу не підлягають.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін. 

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 — залишити без задоволення. 

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2020 року — залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: