справа № 753/14808/19                                 головуючий у суді І інстанції Каліушко Ф.А.
провадження № 22-ц/824/3086/2021           суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
16 червня 2021 року                                                                                     м. Київ
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
  за участю секретаря Гасюк В.В.,
 
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сибіги Сабріни Еглерівни про припинення зобов`язань за кредитним договором, припинення дії договору іпотеки, скасування запису про іпотеку та зобов`язання вчинити дії,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
         У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив припинити зобов`язання ОСОБА_1 , як позичальника, за кредитним договором № 210904-306 від 21 вересня 2004 року; припинити дію договору іпотеки без номеру від 21 вересня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Сибігою С.Е. та зареєстрованого в реєстрі за № 6222, предметом якого є майно: садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер заборони відчуження: 1319970, реєстраційний номер запису про іпотеку: 1320086); земельна ділянка, адреса: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 8000000000:90:926:0002, (реєстраційний номер заборони відчуження: 1319996, реєстраційний номер запису про іпотеку: 1320086); у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно скасувати номер запису про іпотеку 1320086; зобов`язати приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Сибігу С.Е. зняти обтяження (припинити) заборону та внести до Реєстру речових прав на нерухоме майно запис про припинення обтяження на вказане нерухоме майно.  
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 вересня 2004 року ОСОБА_1 уклав з АКБ «Інтерконтинентбанк» кредитний договір № 210904-306 від 21 вересня 2004 року та договір іпотеки б/н від 21 вересня 2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Сибігою С.Е. та зареєстрований в реєстрі за № 6222. Відповідно до договору іпотеки до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відомості про заборону відчуження на об`єкти, які належать позивачу на праві приватної власності. У зв`язку з виконанням зобов`язань в повному обсязі перед АКБ «Інтерконтинентбанк» за кредитним договором 05 липня 2019 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про припинення іпотеки та обтяження, однак, йому було відмовлено у задоволенні заяви через відсутність документів, що підтверджують факт повного виконання зобов`язань перед кредитором. На час повного виконання зобов`язань за кредитним договором позивач не звертався до банку за документальним підтвердженням повного виконання зобов`язань, відповідних документів не має. Однак, нотаріусом не враховано інформацію, надану позивачем, про ліквідацію АКБ «Інтерконтинентбанк», відсутність правонаступників відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 25 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що іпотечний договір повинен був припинити свою дію у зв`язку з виконанням ним у повному обсязі зобов`язань перед АКБ «Інтерконтинентбанк» за кредитним договором від 21 вересня 2004 року. На час повного виконання зобов`язань за кредитним договором позивач не скористався наданим йому правом та не звернувся до банку за документальним підтвердженням повного виконання зобов`язання, а тому, документального підтвердження відсутності заборгованості перед АКБ «Інтерконтинентбанк» у нього немає. Нотаріус відмовила ОСОБА_1 у припиненні іпотеки та обтяження за договором іпотеки з посиланням на відсутність документів, підтверджуючих факт повного виконання зобов`язань перед кредитором. Позивач, як власник, позбавлений права вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Суд не взяв до уваги документально доведений факт того, що на час звернення позивача до суду юридична особа АКБ «Інтерконтинентбанк» припинена. Будь-які дані щодо виконання зобов`язань ліквідованої юридичної особи іншою юридичною особою відсутні. У Єдиному державному реєстрі юридичних осіб відомості про юридичних осіб-правонаступників АКБ «Інтерконтинентбанк» відсутні.
У відзиві на апеляційну скаргу Національний банк України зазначає, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження обставин, які свідчили б про погашення заборгованості за кредитним договором та підстави законного зняття обтяжень з нерухомого майна. Національний банк України не є належним відповідачем по даній справі, оскільки не наділений функціями офіційного визнання чи підтвердження фактів набуття, зміни або припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно. З позовної заяви та апеляційної скарги не вбачається, які саме вимоги пред`явлені ОСОБА_1 до Національного банку України та з яких порушених прав та законних інтересів випливають.           
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що 21 вересня 2004 року між АКБ «Інтерконтинентбанк» та суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 210904-306, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 15 000 доларів США строком з 21 вересня 2004 року по 20 вересня 2006 року, із сплатою 15 відсотків річних (а.с.11-13).
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 21 вересня 2004 року між АКБ «Інтерконтинентбанк» та суб`єктом підприємницької діяльності - ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Сибігою С.Е. Предметом іпотеки за договором є земельна ділянка площею 0,0597 га та садовий будинок загальною площею 17 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14-21).
Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом Сибігою С.Е. накладено заборону на відчуження земельної ділянки та садового будинку, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 до припинення договору іпотеки (а.с.24-25).
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та листа Національного банку України № 55-012/62-12503 від 01 липня 2009 року юридична особа - АКБ «Інтерконтинентбанк» припинена та виключена з Державного реєстру банків (а.с.26-27).
11 червня 2019 року Національний банк України повідомив ОСОБА_1 про те, що документи, які б могли свідчити про наявність або відсутність заборгованості позичальника за кредитним договором № 210904-306 від 21 вересня 2004 року перед АКБ «Інтерконтинентбанк» на архівне зберігання до Національного банку України не передавалися (а.с.22). 
13 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Сибіги С.Е. із заявою про припинення іншого речового права (іпотеки) та обтяження (заборону відчуження) у зв`язку з виконанням зобов`язання за кредитним договором № 210904-306 в повному обсязі та припиненням юридичної особи - АКБ «Інтерконтинентбанк» (а.с.93).
05 липня 2019 року приватним нотаріусом Сибігою С.Е. було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви у зв`язку з відсутністю документів на підтвердження факту повного погашення зобов`язань перед кредитором (а.с.96).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту повного погашення ним зобов`язань перед АКБ «Інтерконтинентбанк», письмових документів, які б містили відомості про сплату коштів, в рахунок погашення кредиту.
Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.
Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Фізичні особи-підприємці мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто, сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.
Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.
Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, що виникли з правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємця.
Згідно із ч. 1 ст. 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.
За положеннями ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , зокрема, просить припинити його зобов`язання як позичальника за кредитним договором, припинити дію договору іпотеки. Разом з тим, вказані договори були укладені ОСОБА_1 з АКБ «Інтерконтинентбанк» як суб`єктом підприємницької діяльності, що свідчить про наявність між сторонами господарських відносин.  
Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на зміст позовних вимог і належним чином не дослідивши питання юрисдикційності спору, помилково розглянув справу по суті в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (частина друга статті 377 ЦПК України).
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
За таких обставин, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду про відмову у задоволенні позову підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 та частин першої, другої статті 377 ЦПК України, оскільки заявлені позовні вимоги мають розглядатися за правилами господарського, а не цивільного судочинства.
На виконання вимог ч. 1ст. 256 ЦПК України апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити  ОСОБА_1 , що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду. Протягом десяти днів з дня отримання постанови позивач може звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 377, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -   
 
П О С Т А Н О В И В:
          
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 вересня 2020 рокускасувати.
Провадження у справі за позовом   ОСОБА_1 до Національного банку України, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сибіги Сабріни Еглерівни про припинення зобов`язань за кредитним договором, припинення дії договору іпотеки, скасування запису про іпотеку та зобов`язання вчинити дії закрити.
Роз`яснити  ОСОБА_1  його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
         Повне судове рішення складено 17 червня 2021 року.

Головуючий                                                                     Фінагеєв В.О.
 
Судді                                                                                           Кашперська Т.Ц.
                                                                
Яворський М.А.