ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/18354/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  20 квітня 2021 року                                                                                          м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          суддя-доповідач                    - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Файдюка В.В. та Чаку Є.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Матвієнка Андрія Анатолійовича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Матвієнка Андрія Анатолійовича, за участю третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Матвієнка А.А. щодо невнесення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу № 007-28801-230215 «Delta Premier з пролонгацією» від 23 лютого 2015 року;
- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Матвієнка А.А. включити інформацію про ОСОБА_1 до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням суми, що  підлягає відшкодування, згідно з договором банківського вкладу № 007-28801-230215 «Delta Premier з пролонгацією» від 23 лютого 2015 року укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк».
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року вказаний адміністративний позов було задоволено.  
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Скаржник вказує на те, що договір вкладу, який укладений між позивачем та ПАТ «Дельта Банк», є нікчемним правочином, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що рішення суду першої інстанції було винесено із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому вимоги відповідача не підлягають задоволенню.
Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав відзив на апеляційну скаргу, яким дії відповідача щодо не включення позивача до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, вважає правомірними. Третя особа апеляційну скаргу підтримує повністю, вважає її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Матвієнка А.А. задовольнити частково, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року - змінити виходячи із наступного.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надав належні та допустимі докази на обґрунтування позовних вимог, в той час як відповідач не довів, що у межах спірних правовідносин банк уклав правочин, умови якого передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, чи здійснив операції, укладення (переоформлення) договорів, які призвели до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.
Колегія суддів в цілому погоджується із висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що 23 лютого 2015 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу № 007-28801-230215 «Delta Premier з пролонгацією». Згідно з умовами вказаного договору банк відкриває позивачу вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 та приймає від нього грошові кошти в сумі 150000 грн 00 коп. під 13 відсотків річних до 25   березня 2015 року.
Постановою Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року №   150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02   жовтня 2015 року № 181, прийнятим відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року № 644 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з делегуванням йому повноважень ліквідатора банку, Кадирова В.В. з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року.
У подальшому, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 жовтня 2019 року № 2705, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» призначено Матвієнка А.А. (далі - Уповноважена особа).
У відповідності до ч.ч. 1, 2    ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут та надалі вказаний Закон зазначається у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.
Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.
Положеннями ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, суб`єкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов`язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків; 10) за вкладами у банківських металах.
Згідно з ч.ч. 1, 2    ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.
Таким чином, передумовою для включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами є наявність чинного договору, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та залишку коштів на рахунку станом на день отримання Уповноваженою особою рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
ОСОБА_1 не був включений до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
З матеріалів справи вбачається, що позивач 06 листопада 2015 року подав кредиторську вимогу щодо визнання його кредитором ПАТ «Дельта Банк» за заборгованістю, що виникла на підставі договору вкладу. 
Позивач зазначає, що відповідь на кредиторську вимогу Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не надала, проте через значний проміжок часу позивачу надійшло повідомлення №   8821/2016 від 23 вересня 2015 року про нікчемність правочину. У вказаному повідомленні зазначалось, що Договір банківського вкладу (депозиту) укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк», визнано нікчемним відповідно до п.   7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
В апеляційній скарзі Уповноважена особа зазначає, що перерахування грошових коштів на вкладний (депозитний) рахунок позивача було здійснено в період дії Постанови Національного банку України № 692/БТ від 30 жовтня 2014 про «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних». Відповідно до зазначеної постанови банку було заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів, укладених до набрання чинності цієї постанови.
При цьому скаржник зазначає, що керівників структурних підрозділів ПАТ «Дельта Банк» було повідомлено про обмеження на здійснення певних операцій, визначених вказаною постановою, лише 15 січня 2015 року, а тому перевірка на предмет виявлення нікчемних правочинів, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» може застосовуватись до договорів банківського вкладу, укладених після 16 січня 2015 року. 
Як вже зазначалось, договір банківського вкладу № 007-28801-230215 «Delta Premier з пролонгацією» між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» було укладено 23 лютого 2015 року.
Верховний Суд, при розгляді аналогічної справи, у постанові від 26 березня 2019 року у справі № 826/26920/15 прийшов до висновку, що постанова відповідно до положень ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» є банківською таємницею, доказів обізнаності позивача про встановлені для ПАТ «Дельта Банк» обмеження відповідачем не надано.
Верховний Суд у вказаному рішенні зазначає, що невиконання посадовими особами банку приписів постанови Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемних не може бути підставою для висновку про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, укладення договору банківського вкладу між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» під час дії Постанови Національного банку України № 692/БТ від 30 жовтня 2014 про «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних» не є підставою для визнання вказаного договору нікчемним.
Під час апеляційного розгляду справи колегія суддів також враховує, що відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підставою для віднесення правочину (договору) до числа нікчемних є те, що банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.
Разом з тим, зобов`язання ПАТ «Дельта Банк» перед позивачем були визначені у договорі банківського вкладу № 007-28801-230215 від 23 лютого 2015 року. Зазначений договір не передбачає обов`язку банку здійснити платіж чи передати інше майно з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.
За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 жовтня 2018 року у справі № 804/6992/15, зі змісту п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вбачається, що він поширює свою дію на випадки, коли саме банк уклав з одним із кредиторів договір; на підставі такого договору у останнього виникають переваги (пільги) стосовно інших кредиторів банку; умови цього договору передбачають перерахування банком коштів або передачу майна банком такому кредитору. Однак, при укладенні договору позивачем не отримано жодних переваг від банку, банк не здійснив жодного платежу на користь позивача, а лише отримав кошти як вклад у банку.
Метою вказаної норми є недопущення зменшення активів банку або якості (ліквідності) таких активів на шкоду інших кредиторів, а також захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.
Також Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що підстава нікчемності правочинів, визначена п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», може бути застосована лише до тих договорів банківського вкладу, відповідно до умов яких встановлені певні переваги перед іншими вкладниками, зокрема, щодо строку, розміру відсотків та інших умов, які відрізняються від умов інших договорів вкладу та ставлять особу - вкладника у більш вигідне становище у порівнянні з іншими вкладниками.
Посилання на такі обставини у відзиві на адміністративний позов та в апеляційній скарзі - відсутні.
Разом з тим, згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15, якщо внаслідок проведених операцій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державою виплат), то ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі ст. 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.
Відповідно до п. 4 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 9 серпня 2012 року №14, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, (далі - Положення №14) перелік складається станом на день прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на день прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, незалежно від кількості вкладів в одному банку.
Рішенням Виконавчої дирекції Фонду №823 від 26 травня 2016 року внесено зміни до Положення №14. Пункт 5 розділу ІІ вказаного Положення викладено у новій редакції, зокрема, уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує та надає до Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку, зокрема, такі переліки: 1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, згідно з додатком 2 до цього Положення; 2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, згідно з додатком 3 до цього Положення.
Отже, у разі наявності підстав для включення даних про рахунки вкладника, які раніше не були включені до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом, уповноважена особа має надати до Фонду відповідне доповнення до переліку.
З огляду на те, що станом на дату розгляду справи у суді апеляційної інстанції відповідний перелік вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, вже сформовано та подано на затвердження Фонду, належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання Уповноваженої особи Фонду надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб доповнення до переліку стосовно позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно того, що позивач є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, проте обрав неналежний спосіб захисту його права, зобов`язавши відповідача включити інформацію про позивача до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
З огляду на викладене колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Матвієнка А.А. задовольнити частково, змінивши абзац третій резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року, зобов`язавши відповідача надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб доповнення до переліку рахунків, за яким позивач має право на відшкодування коштів за вкладом ПАТ "Дельта Банк", за рахунок коштів Фонду.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -      
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Матвієнка Андрія Анатолійовича - задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року - змінити, виклавши абзац третій його резолютивної частини наступним чином:
"Зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Матвієнка Андрія Анатолійовича надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб доповнення до переліку рахунків щодо ОСОБА_1 , за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб".
В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07   грудня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

          Суддя-доповідач                                                                        А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            В.В. Файдюк

                                                                                                    Є.В. Чаку