Постанова                                      
Іменем України
13 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 638/8493/19
провадження № 61-13452св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,                Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: прокуратура Харківської області, Державна казначейська служба України,
третя особа - слідчий слідчого відділу прокуратури Харківської області Малінка Володимир Євгенович, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року у складі колегії суддів: Маміної О. В., 
Кругової С. С., Пилипчук Н. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України (далі - Казначейство), в якому просив захисти його конституційне право на компенсацію моральної шкоди, заподіяної неправомірною тривалою бездіяльністю відповідача при розслідуванні кримінального провадження 
№ 42018220000001473 щодо вчинення слідчим Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 364, частиною першою статті 365, частиною першою статті 366, частиною першою статті 367, частиною другою статті 382 КК України, у розмірі 1 126 710 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що в рамках вказаного кримінального провадження слідчим неодноразово виносились постанови про його закриття, які були скасовані ухвалами слідчих суддів. Зазначає, що прокуратура зловмисно не виконує вимоги Конституції України і КПК України, протягом тривалого часу чинить перешкоди в розслідуванні справи, та своїми діями заподіяв йому моральну шкоду, яка виражена у неможливості реалізувати своє право на розгляд заяви про вчинення кримінального правопорушення. При цьому, він як інвалід другої групи, людина похилого віку, онкохворий, змушений протягом тривалого часу звертатись до суду зі скаргами на бездіяльність відповідача, позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства закону.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2020 року у складі судді Аркатової К. В. позов задоволено частково. Стягнуто з Казначейства на користь ОСОБА_1 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 
Суд першої інстанції виходив з того, що доведеним є факт порушення конституційних прав позивача внаслідок бездіяльності відповідачів; подальша необхідність звернення позивача до суду в порядку, передбаченому КПК України, призвели до фізичних та моральних страждань. Враховуючи вимоги справедливості, добросовісності та розумності суд вважав, що на користь позивача слід стягнути на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задоволено. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2020 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не містять доказів саме протиправних дій органів прокуратури Харківської області стосовно позивача під час проведення досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні. Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками прокуратури Харківської області моральної шкоди. Такі процесуальні рішення, на які посилався позивач, та розцінені ним як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до вимог КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Ухвали слідчих суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 квітня та 23 травня 2019 року про задоволення скарг ОСОБА_1 , свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права оскарження процесуальних рішень слідчого прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції проігноровано, що внаслідок неналежного виконання працівниками прокуратури своїх службових обов`язків, які виразились у неодноразовому скасуванні судом постановлених ними процесуальних рішень, йому завдано моральну шкоду та порушено його конституційні права. Суд апеляційної інстанції не врахував правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі № 641/2476/16-ц, від 11 липня 
2018 року у справі № 638/12259/16, від 25 липня 2018 року у справі 
№ 638/6944/16-ц, від 10 жовтня 2018 року у справі № 638/1892/16, 
від 12 грудня 2018 року у справі № 638/13608/16, від 15 травня 2019 року у справі № 638/876/17, від 22 листопада 2019 року у справі № 639/4913/15, від 10 грудня 2019 року у справі № 638/9564/17, від 08 квітня 2020 року у справі № 638/14009/17. 
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі, а ухвалою від 22 квітня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Відділом слідчого управління прокуратури Харківської області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні 
№ 42018220000001473 від 16 листопада 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 364, частиною першою статті 365, частиною першою статті 366, частиною першою статті 367, частиною другою статті 382 КК України.
 
Відомості про вказане кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР на виконання ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду 
м. Харкова від 13 листопада 2018 року за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 01 листопада 2018 року щодо неправомірних дій з боку слідчого Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_2 під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12012220480000010 від 21 листопада 2012 року.
 
Постановою старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Малінки В. Є. від 29 грудня 
2018 року кримінальне провадження № 42018220000001473 закрито у зв`язку з відсутністю в діях слідчого Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення (а. с. 22-25).
 
02квітня 2019 року ухвалою Червонозаводського районного суду 
м.Харкова скасовано постанову слідчого від 29 грудня 2018 року про закриття кримінального провадження № 42018220000001473.
 
Постановою старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Малінки В. Є. від 08 лютого 2019 року вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях слідчого Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області 
ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення (а. с. 12-15).
 
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 травня 
2019 року скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задоволено, постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Малінки В. Є. від 08 лютого 2019 року скасовано. Вирішено продовжити проведення досудового розслідування по матеріалам кримінального провадження № 42018220000001473 від 16 листопада 
2018 року (а. с. 6-8).
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
 
Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.
 
На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.
 
Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
 
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
 
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
 
КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскаржена процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
 
Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
 
За правилом частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
 
Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.
 
Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Разом із тим, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди.
 
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду 
від 01 квітня 2020 року у справі № 641/7772/17 (провадження 
№ 61-40338св18), від З0 червня 2020 року у справі № 641/7984/17 (провадження № 61 -36602св18), від 11 вересня 2020 року у справі № 638/11416/18, від 03 березня 2021 року у справі № 638/17962/15.
 
Таким чином, ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду міста Харкова про задоволення скарг ОСОБА_1 на постанови слідчого свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, як це помилково вважає позивач.  Сам факт скасування постанов слідчого про закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, не мають наслідків цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені ухвалами слідчих суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова.
 
Реалізація особою її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом у разі задоволення таких скарг, за висновком Верховного Суду, становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач. Цей висновок узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії» та від 09 лютого 2007 року «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.
 
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної чи моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.
 
Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювана шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
 
Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювана шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.
 
Статтями 12,80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).
 
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
 
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
 
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 цього Кодексу).
 
Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони, суд не може збирати докази за власною ініціативою.
 
З огляду на наведене, суд апеляційної інстанцій надав належну оцінку наданим позивачем доказам та дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем факту заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характерупри розгляді його заяви про вчинення кримінального правопорушення, встановлення факту протиправності дій органів- прокуратури, факту наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) зазначеного органу.
 
Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням вимог статей 23, 1174 ЦК України, які гарантовані  статтею 56 Конституції України, не заслуговують на увагу, оскільки судом  апеляційної інстанції відмовлено в задоволенні позовних вимог у зв`язку з недоведеністю належними і допустимими доказами факту заподіяння позивачу моральних страждань або втрат немайнового характеру, а тому посилання касаційної скарги направлені виключно на переоцінку доказів у справі.
 
Посилання касаційної скарги на те, що судом апеляційної інстанції не застосовано правові висновки в наведених заявником постановах Верховного Суду не заслуговують на увагу, оскільки такі висновки не є релевантними до встановлених обставин в цій справі. Зокрема, у справах, які розглядав Верховний Суд та на які посилається заявник, судами було встановлено факт тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб відповідача щодо проведення необхідної перевірки заяв про злочин, надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні. 
 
У справі, яка переглядається, судом не було встановлено надмірної тривалості досудового розслідування у кримінальному провадженні.
 
Зокрема, кримінальне провадження за заявою ОСОБА_1 тривало 
7 місяців до моменту звернення його до суду із цим позовом. Зазначений строк відповідає критерію розумності. За цей час вчинялися процесуальні дії, за результатами яких ухвалені процесуальні рішення, а тому доводи заявника про бездіяльність прокуратури безпідставні.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі  № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Керуючись статтями400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного суду від 11 серпня 
2020 року - без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                 Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
В. В. Шипович