Ухвала
Іменем України    
    
29 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 450/2018/18
провадження № 61-9925ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Тітов М. Ю., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 14 травня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про роз`яснення рішення у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» в особі Пустомитівського РЕМ до ОСОБА_1 про відшкодування вартості спожитої електроенергії, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У провадженні Львівського апеляційного суду перебувала справа за позовом Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» в особі Пустомитівського РЕМ (далі - ПАТ «Львівобленерго») до ОСОБА_1 про відшкодування вартості спожитої електроенергії.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про додаткове рішення у справі за позовом ПАТ «Львівобленерго» до ОСОБА_1 про відшкодування вартості спожитої електроенергії відмовлено.
17 лютого 2021 року до Львівського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про роз`яснення рішення. В заяві просить роз`яснити додаткове рішення щодо:
- мотивів застосування статті 7 Закону України «Про судовий збір» щодо позивача ПАТ «Львівобленерго» в постановленій ухвалі від 06 березня 2020 року в рішенні від 17 лютого 2020 року апеляційного суду про визнання не чинним та закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмету спору;
- мотивів застосування Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 17 жовтня 2014 року, щодо неї відповідача, в постановленій ухвалі від 05 січня 2021 року;
- мотивів не застосування частини першої статті 141 ЦПК  в постановленій ухвалі від 10 лютого 2021 року;
- мотивів не застосування частини першої пункту 2 статті 270 ЦПК, в постановленій ухвалі від 10 лютого 2021 року;
- мотивів не врахування ухвал від 06 березня 2020 року та 05 січня 2021 року в постановленій ухвалі від 10 лютого 2021 року;
- мотивів застосування статті 143 ЦПК, частини першої статті 144 ЦПКУ, щодо неї ОСОБА_1 , в постановленій ухвалі.
В заяві вказувала, що отримавши ухвалу від 12 лютого 2021 року зазначала, що ухвалою Львівського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року рішення Пустомитівського районного суду у вищезазначеній справі визнано не чинним, провадження у справі закрито за відсутністю предмету спору. 25 січня 2021 року нею було подано заяву про додаткове рішення з підстав виникнення конкретних обставин. 06 березня 2020 року ухвалою Львівського апеляційного суду було задоволено заяву ПрАТ «Львівобленерго» про повернення судового збору з держбюджету в сумі 1 762 грн, за подання позовної заяви у вищезазначеній справі. 05 січня 2021 року ухвалою Львівського апеляційного суду їй, відповідачу, на користь якої було ухвалено рішення у вищезазначеній справі, також було повернуто з держбюджету судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 152,60 грн.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 14 травня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення у справі за позовом ПАТ «Львівобленерго» в особі Пустомитівського РЕМ до ОСОБА_1 про відшкодування вартості спожитої електроенергії відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 454 грн судового збору, відстроченого до ухвалення судового рішення у справі. Повторно попереджено ОСОБА_1 про те, що у випадку повторного зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що у суду відсутні підстави для роз`яснення ухвали про відмову в ухваленні додаткового рішення, оскільки ухвала Львівського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року не є тим судовим рішенням, яке може бути пред`явлено до примусового виконання, і крім того, судом не вирішувався спір по суті, та зміст такої викладено чітко та зрозуміло. Повторно попереджено ОСОБА_1 щодо недопустимості подальшого зловживання правами та роз`яснено наслідки такого зловживання, передбачені статтею 148 ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 неодноразово подавалися різні заяви з процесуальних питань, а саме: про ухвалення додаткового рішення, роз`яснення рішення.
ОСОБА_1 подала у 14 червня 2021 року засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Львівського апеляційного суду від 14 травня 2021 року. Посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскарженому рішенні не застосував висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду, а також не надав повного та ясного пояснення щодо правового обґрунтування задоволення заяви позивача про повернення судового збору. Справа стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, а також має для неї виняткове значення. Окрім того, зазначає, що суд, застосувавши заходи процесуального примусу, позбавив її прав, передбачених статтями 19, 20 ЦК України, а також статтями 145, 270, 271 ЦПК України.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
Як свідчить тлумачення частин першої та другої статті 271 ЦПК України роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно є незрозумілим, і це ускладнює його реалізацію. При здійсненні роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.
Встановивши, що відсутні підстави для роз`яснення ухвали Львівського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
У частині другій статті 44 ЦПК України визначений перелік дій сторони, які можуть бути визнані зловживанням процесуальними правами, зокрема, вчинення аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.
Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина четверта статті 44 ЦПК України).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.
Встановивши, що ОСОБА_1 неодноразово подавалися різні заяви з процесуальних питань, а саме: про ухвалення додаткового рішення, роз`яснення рішення, які визнані судом безпідставними та у задоволенні таких відмовлено, заявник намагалася продовжувати розгляд справи, який по суті завершився, у позапроцесуальний спосіб намагалася вплинути на результати розгляду справи та постановлене остаточне судове рішення, що є неприпустимим, апеляційний суд обґрунтовано попередив ОСОБА_1 щодо недопустимості подальшим зловживанням своїми процесуальними правами та роз`яснив наслідки такого зловживання.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Аналіз змісту касаційної скарги, оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Керуючись статтями 260, 389, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 14 травня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про роз`яснення рішення у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» в особі Пустомитівського РЕМ до ОСОБА_1 про відшкодування вартості спожитої електроенергії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                              І. О. Дундар 
 
                                                                                                   Є. В. Краснощоков 
 
                                                                                                   М. Ю. Тітов