УХВАЛА

12 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 340/2716/20
адміністративне провадження № К/9901/8533/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Данилевич Н.А.,
суддів: Мацедонської В.Е., Шевцової Н.В.
перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року у справі №  340/2716/20 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
Касаційна скарга надійшла до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (відправлено засобами поштового зв`язку 06.03.2021).
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального Прокурора, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо не нарахуваня та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку у сумі 30776,82 грн. (тридцять сім тисяч сімсот сімдесят шість гривень сорок вісімдесят дві копійки);
- зобов`язати Офіс Генерального прокурора  нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, що складає 30776,82 грн. (тридцять сім тисяч вісімсот сімдесят шість гривень сорок вісімдесят дві копійки);
- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з 24.12.2019 року по день фактичного розрахунку з урахуванням середньоденного розміру 1431,48 грн. із утриманням податків та інших обов`язкових платежів.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено повністю.
Позивач, не погодившись з зазначеним рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу.       
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху та скаржнику надано строк 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме надання до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги із зазначенням у ній вимог до суду апеляційної скарги з урахуванням положень статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України та дати отримання копії повного судового рішення суду першої інстанції, що оскаржується із наданням доказів що її підтверджують, за наявності.
При цьому, мотивувальною частиною зазначеної ухвали суду скаржнику роз`яснено, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок суду нижчої інстанції та недоліків судочинства, а не задля нового розгляду справи, а тому йому запропоновано надати апеляційну скаргу із зазначенням у ній вимог до суду апеляційної скарги з урахуванням положень статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначеною ухвалою скаржнику доведено до відома положення зазначеної норми.
Копію ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2021 року направлено на адресу скаржника зазначену в апеляційній скарзі, також додатково, копію зазначеної ухвали суду отримано скаржником 28 січня 2021 року засобами поштового зв`язку.
На виконання вимог вищезазначеної ухвали суду скаржник через засоби поштового зв`язку 25 січня 2021 року надав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу із зазначенням у ній дати отримання копії повного судового рішення суду першої інстанції, що оскаржується із наданням доказів що її підтверджують.
Також, скаржник на виконання вимог вищезазначеної ухвали суду надав до суду апеляційну скаргу, в якій повторно ставить питання щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, в той час як у позовній заяві позивач ставив питання щодо стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року у справі №340/2716/20 було повернуто з підстав того, що скаржником не було усунуто недоліку апеляційної скарги щодо зазначення в апеляційній скарзі вимог до суду апеляційної скарги з урахуванням положень статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України, що є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки прийняття до розгляду апеляційної скарги з такими вимогами буде свідчити про надання скаржнику законних сподівань на вирішення судом апеляційної інстанції позовних вимог, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно із частиною третьою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходить з наступного.
Повертаючи апеляційну скаргу позивачу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не було виконано в повному обсязі вимог ухвали суду від 20 січня 2021 року, а саме, не зазначено в апеляційній скарзі вимог до суду апеляційної скарги з урахуванням положень статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування касаційної скарги позивач вказав, що на виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху ним було надано уточнюючу апеляційну скаргу з урахуванням викладених судом вимог. Скаржник вказує, що позовні вимоги про «стягнення» або «зобов`язання» відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені є тотожними, та як наслідок похідними. 
Положеннями статті 315 КАКС України, які було доведено до відома скаржника визначається вичерпний перелік повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення.
Так, положеннями статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено вичерпний перелік повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення, відповідно до яких суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін;
2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення;
3) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;
4) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у визначених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині;
5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;
6) у визначених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-5 частини першої цієї статті.
При цьому частиною 5 статті 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Відповідно до п.23  ч.1 ст.4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Отже, Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що вимога позивача про стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середнього заробітк за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з 24.12.2019 року по день фактичного розрахунку з урахуванням середньоденного розміру 1431,48 грн. із утриманням податків та інших обов`язкових платежів не є похідною з вимогою про зобов`язання відповідача  нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
Згідно з частиною 2 статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються правила статті 169 цього Кодексу, тобто суддя, встановивши невідповідність матеріалів поданої скарги вимогам, встановленим цим Кодексом, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, та у разі не усунення зазначених судом недоліків повертає її.
Інших підстав касаційного оскарження судового рішення скаржником не було зазначено в касаційній скарзі. 
Наведені позивачем в касаційній скарзі обставини є загальними і в контексті обставин справи зводяться до наведення окремих цитат з постанови Верховного Суду та рішень Європейського суду з прав людини, переоцінки доказів у справі та незгоди з висновками суду апеляційної інстанції щодо визнання похідними позовних вимог скаржника з питання нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Також, Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі "Перес де Рада Каванілес проти Іспанії" зазначає, що право на доступ до суду, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним за змістом, зокрема коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні.
За таких обставин, враховуючи те, що недолік апеляційної скарги зазначений в ухвалі суду від 20 січня 2021 року у встановлений судом строк скаржником усунуто не було, суд апеляційної інстанції зробив вірний висновок про наявність підстав для повернення апеляційної скарги у відповідності до положень ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України.
Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що суди правильно застосували положення пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, правильне її застосовування є очевидним, не викликає сумнівів щодо застосування чи тлумачення цієї норми права.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Згідно з частиною другою статті   333 КАС   України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.
На підставі викладеного, керуючись статтею 333 КАС України, Суд 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року у справі № 340/2716/20 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                Н.А. Данилевич
Судді                                                                                                    В.Е. Мацедонська
                                                                                                    
                                                                                                    Н.В. Шевцова