Ухвала
іменем України
15 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 202/7175/19
провадження № 51-860 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 8 квітня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2020 року щодо нього, 
встановив:
За вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 8 квітня 
2020 року засуджено
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Щербані Вознесенського району Миколаївської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2019 року за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин 
за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років із конфіскацією всього належного йому майна. 
На підставі ч. 1 ст. 71 КК ОСОБА_4 шляхом приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Індустріального районного суду 
м. Дніпропетровська від 15 квітня 2019 року у виді громадських робіт на строк 
200 годин, які за правилами ч. 1 ст. 72 цього Кодексу відповідають 25 дням позбавлення волі, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 25 днів із конфіскацією всього належного йому майна. 
Вирішено питання щодо стягнення судових витрат і долю речових доказів.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 20 листопада 2020 року цей вирок залишив без зміни.
Зазначені судові рішення щодо засудженого ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні в суді касаційної інстанції не оскаржуються.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним і засуджено за те, що він за попередньою змовою із ОСОБА_5 29 серпня 2019 року близько 20:00 зайшли в будинкок 

АДРЕСА_2 , в якому мешкав ОСОБА_6 . Реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаного з проникненням у житло, з корисливих мотивів, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді майнової шкоди, ОСОБА_5 завдав ОСОБА_6 одного удару кулаком у голову, після чого, маючи при собі, ніж ОСОБА_5 завдав потерпілому удару в поперекову ділянку ліворуч, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черева, що належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних у момент заподіяння. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_6 утратив рівновагу і впав спиною на дерев`яну віконну раму, в цей час ОСОБА_4 взяв ніж, який залишив ОСОБА_5 , та спричинив потерпілому тілесне ушкодження у вигляді різаної рани на передній поверхні шиї, що належить до легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я. Після чого ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заволоділи майном потерпілого на загальну суму 4616,10 грн, яким розпорядилися на власний розсуд.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на неповноту судового розгляду, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність,порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень та закриття кримінального провадження.
На обґрунтування своїх доводів указує, що висновки суду про доведеність його винуватості у вчиненні інкримінованого злочину ґрунтуються на недопустимих та неналежних доказах. Зазначає, що суд, постановляючи вирок, урахував лише показання потерпілого і не звернув уваги на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які інші докази вини засудженого. Вважає, що показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є неспроможними, оскільки вони перебувають у тісних сімейних стосунках із потерпілим, а тому є зацікавленими особами. Стверджує, що суд апеляційної інстанції не дав належної оцінки доводам, зазначеним в апеляційній скарзі та необґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни.
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі — КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Доводи засудженого щодо незгоди з даною судом оцінкою доказів, оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів із викладенням власної версії подій стосуються по суті невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що виходячи з вимог ст. 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновки місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджено детально наведеними у вироку доказами, які суд усебічно, повно та об`єктивно дослідив і правильно оцінив.
Зокрема, свій висновок місцевий суд обґрунтував показаннями, наданими в судовому засіданні: потерпілим ОСОБА_6 про те, що 29 серпня 2019 року, коли він перебував на дачі у кооперативі «Шафран» у м. Дніпрі, до нього прийшли засуджені та попросили сигарети. В момент відкриття блоку із сигаретами ОСОБА_5 завдав йому удару, але потерпілий зміг ухилитися, тоді ОСОБА_4 придавив його до стіни, а
ОСОБА_5 ножем завдав йому удару в ділянку печінки, після чого ОСОБА_4 перерізав йому горло. Потім ОСОБА_5 побіг шукати гроші й разом із грошима виніс телевізор та телефон; показаннями свідка ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні повідомила, що 29 серпня 2019 року близько 21:00 вони з чоловіком приїхали на дачу в садове товариство «Шафран», до них вийшов потерпілий ОСОБА_6 , у якого йшла кров із шиї та з лівого боку, останній повідомив, що його пограбували; показаннями свідка ОСОБА_7 , згідно з якими наприкінці літа 2019 року близько 21:00 їй зателефонувала дочка — ОСОБА_8 та сказала, що її чоловіка ОСОБА_6 підрізали ножем. Зі слів потерпілого їй стало відомо, що нападників було двоє, 
ОСОБА_5 , який ударив потерпілого у бік, та ОСОБА_4 — ножем перерізав горло. 
Вказані показання потерпілого та свідків суд визнав послідовними й такими, що узгоджуються між собою та іншими доказами, наявними в матеріалах провадження, підстав не довіряти їм у суду не було.
Крім того, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджено письмовими доказами, а саме:
- даними протоколу огляду від 29 серпня 2019 року та фототаблиці до нього, відповідно до якого під час огляду території дачного домоволодіння у садовому товаристві «Шафран» було виявлено кухонний ніж зі слідами рідини бурого кольору, 
а також вікно з пошкодженням, на уламках якого також є сліди бурого кольору, а поруч з указаними уламками — пляма бурого кольору;
- даними протоколу огляду від 29 серпня 2019 року та фототаблиці до нього, згідно із якими на особистих речах потерпілого було виявлено сліди бурого кольору;
- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31 серпня 2019 року, відповідно до яких потерпілий  ОСОБА_6 упізнав засудженого ОСОБА_4 як особу, яка ножем перерізала йому горло і викрала належне йому майно, а також засудженого ОСОБА_5 як особу, яка завдала йому удару ножем у ліву частину тулуба; 
- відеофіксацією, яка міститься на CD диску із записом з камер внутрішнього і зовнішнього відеоспостереження, встановлених на приміщенні та фасаді ПТ «Ломбард «Онікс» Анохіна, Яценко», з якої видно, як ОСОБА_5 укладає договір про надання фінансового кредиту під заставу телевізора марки «Nash»;
- даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 30 серпня 2019 року, згідно з якими затримано ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а під час проведення обшуку в ОСОБА_4 виявлено і вилучено телефон марки «Samsung», який належить потерпілому, й інше майно;
- даними протоколу огляду від 3 вересня 2019 року та фототаблиці до нього, відповідно до яких було вилучено телефон марки «Samsung», який належить потерпілому та інше майно;
- даними протоколу слідчого експерименту від 6 вересня 2019 року за участю 
ОСОБА_5 , захисника та понятих під час якого, засуджений вказав на місце вчинення злочину та механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому;
- даними протоколу огляду від 5 вересня 2019 року та фототаблиці до нього, з яких убачається, що оглянуто телевізор чорного кольору марки «Nash» і пульт чорного кольору, який відповідно до заяви добровільно виданий касиром-оцінювачем ломбарду «Імперіал» ОСОБА_9 ; 
- даними протоколу проведення слідчого експерименту і фототаблиці до нього від 4 жовтня 2019 року, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_6 у присутності понятих розповів про обставини вчиненого щодо нього злочину і показав механізм спричинення йому тілесних ушкоджень; 
- висновком судово-медичної експертизи особистих речей потерпілого ОСОБА_6 від 10 жовтня 2019 року № 1208/1, на яких встановлено кров людини; 
- висновком судово-медичної експертизи ножа, вилученого 29 серпня 2019 року в ході проведення огляду місця події, з наявною на ньому кров`ю людини;
- висновком судово-медичної експертизи від 2 жовтня 2019 року № 3120е, відповідно до якого у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді різаної рани на передній поверхні шиї в середній третині; проникаючого колото-різаного поранення черева. Виявлені тілесні ушкодження спричинено від механічної дії гострого предмета з ріжучими властивостями, характер, локалізація та кількість тілесних ушкоджень говорить про те, що вони спричинені не менш як від двох механічних дій; 
- висновком трасологічної експертизи від 23 вересня 2019 року № 5/4.6/795, згідно з яким під час проведення огляду місця злочину було виявлено відбитки пальців ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
Зібрані у справі докази отримано в порядку, визначеному законом, вони повністю узгоджуються між собою, а тому місцевий суд правомірно поклав їх в основу обвинувального вироку та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, та поєднаного із заподіянням тілесних ушкоджень, і правильно кваліфікував його дії за ч. 4 ст. 187 КК. 
Покарання, призначене засудженому відповідно до вимог статей 50, 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Також, обираючи ОСОБА_4 покарання, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК є особливо тяжким, дані про особу засудженого, який раніше судимий; конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. 
Повною мірою врахувавши вказані обставини, суд належним чином умотивував своє рішення про можливість призначення ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 4 
ст. 187 КК та правильно визначив остаточне покарання за ч. 1 ст. 71 цього Кодексу на строк 10 років 25 днів, яке є достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, водночас колегія суддів не вважає покарання явно несправедливим через суворість.
Суд апеляційної інстанції у межах своїх повноважень і з дотриманням вимог 
ст. 404 КПК розглянув апеляційну скаргу захисника в інтересах засуджених на вирок місцевого суду, дав в ухвалі на виконання положень ст. 419 цього Кодексу вмотивовані відповіді на доводи, наведені в скарзі, урахував усі обставини, які за законом мають правове значення, при цьому не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу й дати правильну юридичну оцінку злочинним діям ОСОБА_4 та прийняв обґрунтоване рішення про залишення вироку місцевого суду без змін, зазначивши підстави ухвалення такого рішення.
Крім того, апеляційний суд, погоджуючись із судом першої інстанції, визнав необґрунтованими доводи засудженого стосовно того, що місцевий суд критично поставився до його із ОСОБА_5 показань, який свою вину визнав частково, зазначивши, що про його намір вчинити злочин проти потерпілого ОСОБА_6 . ОСОБА_4 не знав, у попередню змову з останнім не вступав, у скоєному злочині винен лише він, та розцінив їх як такі, що спрямовані на перекладення відповідальності з метою уникнення покарання. Зазначив, що вину засуджених підтверджено іншими доказами у кримінальному провадженні, а саме: показаннями наданими потерпілим і свідками, які співпадають між собою, не містять суперечностей і свідчать про узгодженість дій засуджених під час нападу на потерпілого, підстав їм не довіряти у суду немає, а також сукупністю інших письмових доказів, зібраних відповідно до норм чинного законодавства.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи захисника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами у своїй сукупності, а отже, вимоги апеляційної скарги останнього про необхідність визнання ОСОБА_4 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК, задоволенню не підлягають.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною засудженого ОСОБА_4 на вирок Індустріального районного суду 
м. Дніпропетровська від 8 квітня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2020 року щодо нього.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                   ОСОБА_3