ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4190/21 Справа № 210/67/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Суботіна С.А. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 210/67/21
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Барильської А.П.,
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
секретар судового засідання - Голуб О.О.         
сторони:
позивач – ОСОБА_1 
відповідачі – Житлово-будівельний кооператив «Восток-24», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2021 року, яка постановлена суддею Суботіною С.А. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного тексту ухвали в матеріалах справи відсутні,-
ВСТАНОВИВ:
В лютому 2021 року до Криворізького районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Восток-24», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання відсутності права вимагати сплати за житлово-комунальні послуги, стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2021 року, відповідно до п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, відмовлено у відкритті провадження у зазначеній справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції посилаюсь на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки відповідач по справі Житлово-будівельний кооператив «Восток-24» є фіктивною юридичною особою, тому в даному випадку, на думку позивача, корпоративні відносини відсутні. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідачі просять ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ЖБК «Восток-24», ОСОБА_2 , ОСОБА_3  про визнання відсутності права вимагати сплати за житлово-комунальні послуги, стягнення матеріальної та моральної шкоди, в якому просить суд визнати відсутність права у ЖБК «Восток-24» вимагати сплати за житлово-комунальні послуги та послуги за утримання будинку, оскільки є фіктивною організацією і не може бути управителем будинку АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідачів у солідарному порядку матеріальну шкоду за завданні реальні збитки у розмірі 79652,16 грн; стягнути з відповідачів у солідарному порядку за систематичне порушення відповідачами Закону України «Про захист прав споживачів» за надання споживачу завідомо неправдивої інформації та тривалими протиправними діями «керівників» фіктивної юридичної особи ЖБК «Восток-24» моральну шкоду в розмірі 480000 грн; стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача та його представників судові витрати, пов`язані з явкою до суду у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять за всі дні, коли позивач та його представники з`являлися до суду, по 288,88 грн. за кожне засідання; у разі скасування державної реєстрації ЖБК «Восток-24» до винесення рішення в справі, всі вимоги щодо матеріальної та моральної шкоди стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір виник з корпоративних правовідносин, тому, у відповідності до ст. 20 ГПК України, є підвідомчим господарському суду.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно статті 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття суд, встановлений законом, включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.
Відповідно до частини першої статі 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно пунктів третього, четвертого частини першої статті 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.
Відповідно до ч.1,3 ст.167 ГК України, корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.
Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи - суб`єкта господарювання, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи, у тому числі й той, який вибув.
Така ж позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі за № 203/2501/15-ц.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пункті 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01 березня 2013 року роз`яснено судам, що згідно з частиною третьою статті 167 Господарського кодексу України під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав. Визначаючи, чи є спір таким, що виникає з корпоративних відносин та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства слід враховувати роз`яснення, надані у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів».
В пункті другому вищевказаної Постанови роз`яснено, що при визначенні підвідомчості (підсудності) справ цієї категорії судам необхідно керуватись поняттям корпоративних прав, визначеним частиною першою статті 167 ГК України, згідно з якою, корпоративними є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майна) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
Крім того, Касаційний господарський суд Верховного Суду у Постанові від 23 січня 2018 року у справі № 925/1321/16 зазначив, що, зважаючи на положення ст.167 ГК України, корпоративні права характеризуються ознаками, згідно з якими особа має: частку в статутному капіталі господарської організації; права на участь в управлінні господарською організацією; право на отримання певної частини прибутку (дивідендів) господарської організації.
Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач звернувся за захистом своїх немайнових прав, як фізична особа, з позовом до відповідача про визнання відсутнім права вимоги на сплату комунальних послуг, а також вимоги про стягнення матеріальної шкоди у вигляді витрат на юридичний захист та моральної шкоди, завданої порушенням Закону України «Про захист прав споживачів». Вказані позовні вимоги не пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності ЖБК «Восток-24», тому спір не є корпоративним і з огляду на положення ст. 20 ГПК України не належить до юрисдикції господарських судів.
Відповідно до стаття 13 ЦПК України, визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі – це право, яке належить позивачу. Відповідно до статті 89, 263, 264 ЦПК України, установлення обґрунтованості позову – це обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 607/6092/18 (провадження № 14-483цс18).
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Колегія суддів приходить до висновку, що оскільки спір виник між фізичною особою та Житлово-будівельним кооперативом «Восток-24», він не є корпоративним, тому даний спір потрібно розглядати в порядку цивільного судочинства, оскільки спір, що виник між сторонами, де позивачем є фізична особа, а відповідачем - юридична особа, за суб`єктним складом є цивільно-правовим, а юрисдикція щодо його розгляду належить суду загальної юрисдикції.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 607/6092/18, провадження № 14-483цс18. 
Відповідно до ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку що доводи апеляційної скарги є такими, що заслуговують на увагу, а ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права.
Відповідно до п.6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з поверненням матеріалів за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Восток-24», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання відсутності права вимагати сплати за житлово-комунальні послуги, стягнення матеріальної та моральної шкоди до суду першої інстанції для розгляду, згідно вимог ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2021 року скасувати.
Матеріали за позовною заявою  ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Восток-24», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання відсутності права вимагати сплати за житлово-комунальні послуги, стягнення матеріальної та моральної шкоди, повернути до суду першої інстанції для вирішення питання, відповідно до вимог ЦПК України. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 18 травня 2021 року. 

Головуючий: 

Судді: