ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                                                                                                            Головуючий І інстанції: Бабаєв А.І.
06 квітня 2021 р.	Справа № 520/1765/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до скаргою Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
в с т а н о в и в:
11.02.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить визнати протиправними та скасувати    податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області (далі - ГУ ДПС у Харківській області) від 26.06.2019 року:
- № 9429962-5306-2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 31.720,78 грн;
- № 9429964-5306-2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 42.859,14 грн;
- № 9429965-5306-2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 38.529,37 грн;
- № 9429967-5306-2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 42.151,38 грн;
- № 9429969-5306-2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 20.290,68 грн;
- № 9429971-5306-2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 43.077,63 грн;
- № 9429973-5306-2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 43.223,39 грн;
- № 9429975-5306-2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 30.522,22 грн;
- № 9429977-5306-2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 33.943,08 грн;
- № 9429979-5306-2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 50.106,65 грн;
- № 9429981-5306-2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 28.588,50 грн;
- № 9429983-5306-2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 36.071,03 грн;
- № 9429985-5306-2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 36.349,76 грн;
- № 9429987-5306-2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 44.642,02 грн;
- № 9429989-5306-2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 42.768,54 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно договорів оренди землі від 14.12.2016 року, укладених між ним та Головним управління Держгеокадастру у Харківській області (далі - ГУ Держгеокадастр у Харківській області), йому на праві оренди належать земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 184,2058 га, які знаходяться за межами населеного пункту Лук`янцівської сільської ради на території Харківського району Харківської області. У жовтні 2019 року позивачу стало відомо про нарахування орендної плати з фізичних осіб за 2019 рік, які були направлені контролюючим органом засобами поштового зв`язку на адресу позивача, за якою останній не проживає більше двох років.
Окрім того позивач зазначив, що ГУ Держгеокадастр у Харківській області було сформовано витяги з технічної документації із загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення, розташованих за межами населених пунктів, яка вступила в дію з 01.01.2019 року та які були отриманні ОСОБА_1 04.07.2019 року. Враховуючи, що нормативна грошова оцінка земель є базою оподаткування земельним податком і застосовується для розрахунку річної суми орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, її зміна впливає на розрахунок податкових зобов`язань на поточний рік, однак при розрахунку та винесені оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, контролюючим органом не було враховано нової нормативної грошової оцінки.
У відзиві на адміністративний позов відповідач зазначив, що після отримання від Лук`янцівської сільської ради копій договорів оренди, платника ОСОБА_1 було поставлено на податковий облік в Харківське управління ГУ ДПС у Харківській області та нараховано орендну плату з фізичних осіб за 2016-2018 роки. Податкові повідомлення-рішення з податкових зобов`язань надсилались ОСОБА_1 за його податковою адресою: АДРЕСА_1 , які отримувались останнім особисто та було сплачено у повному обсязі.
Відповідно до п. 286.5 ст. 288 Податкового кодексу України (далі - ПК України), позивачу було нараховано орендну плату з фізичних осіб за 2019 рік на підставі нормативної грошової оцінки, визначеної у договорах оренди землі від 14.12.2016 року та сформовано оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 26.06.2019 року, які були надіслані позивачу засобами поштового зв`язку від 06.08.2019 року 06.08.2019 року за його податковою адресою: АДРЕСА_1 , які згідно відомостей сайту АТ «УКРПОШТА» було повернуто за зворотною адресою відправнику 07.09.2019 року, що у відповідності до п. 42.2 ст. 42 ПК України вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення, а саме 07.09.2019 року.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Судом проведений розподіл судових витрат   - стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській області витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 5.648,44 грн. 
Судове рішення вмотивоване тим, що контролюючий орган, розраховуючи суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік та приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не враховував змінення нормативної грошової оцінки земельних ділянок, на які позивачем укладено договори оренди 14.12.2016 року, яка відповідно до витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, сформованими державним кадастровим реєстратором, була змінена з 01.01.2019 року, а отже і розмір орендної плати, яку має сплачувати позивач за договорами оренди землі також змінився.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, ГУ ДПС у Харківській області було подано апеляційну скаргу, в якій з посилання на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Аргументи, наведені відповідачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, аналогічні наведеним у відзиві на адміністративний позов. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у її задоволенні в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
За приписами   ст. 308 КАС України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).   Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.
          Судом установлено, що згідно договорів оренди землі від 14.12.2016 року, укладених між позивачем та ГУ Держгеокадастру у Харківській області, позивачу на праві оренди, належать земельні ділянки загальною площею 184,2058 га державної власності сільськогосподарського призначення, які знаходяться за межами населеного пункту Лук`янцівської сільської ради на території Харківського району Харківської області, а саме: кадастровий номер 6325182300:01:004:0127, площа 9,9579 га, договір № 137/57-16-ДО; кадастровий номер 6325182300:01:004:0125, площа 11,8887 га, договір № 128/57-16-ДО; кадастровий номер 6325182300:01:004:0124, площа 12,9991 га, договір № 139/57-16-ДО; кадастровий номер 6325182300:01:004:0122, площа 10,0717 га, договір № 141/57-16-ДО; кадастровий номер 6325182300:01:004:0121, площа 12,6117 га, договір № 127/57-16-ДО; кадастровий номер 6325182300:01:004:0120, площа 6,1717 га, договір № 146/57-16-ДО; кадастровий номер 6325182300:01:004:0119, площа 11,7846 га, договір № 144/57-16-ДО; кадастровий номер 6325182300:01:004:0116, площа 13,3812 га, договір № 131/57-16-ДО; кадастровий номер 6325182300:01:004:0114, площа 13,0743 га, договір № 118/57-16-ДО; кадастровий номер 6325182300:01:004:0111, площа 15,1174 га, договір № 122/57-16-ДО; кадастровий номер 6325182300:01:004:0126, площа 10,1212 га, договір № 133/57-16-ДО; кадастровий номер 6325182300:01:004:0118, площа 16,5926 га, договір № 124/57-15-ДО; кадастровий номер 6325182300:01:004:0117, площа 15,0111 га, договір № 135/57-16-ДО; кадастровий номер 6325182300:01:004:0113, площа 12,8927 га, договір № 119/57-16-ДО; кадастровий номер 6325182300:01:004:0112, площа 12,5299 га, договір № 121/57-16-ДО (т.1 а.с.38-96).
Згідно з п.п.54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України та відповідно до п. 286.5 ст. 286 ПК України, 26.06.2019 року ГУ ДФС у Харківській області винесено податкові повідомлення-рішення:
- № 9429962-5306-2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 31.720,78 грн (т.1 а.с.152);
- № 9429964-5306-2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 42.859,14 грн (т.1 а.с.153);
- № 9429965-5306-2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 38.529,37 грн (т.1 а.с.154);
- № 9429967-5306-2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 42.151,38 грн (т.1 а.с.155);
- № 9429969-5306-2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 20.290,68 грн (т.1 а.с.156);
- № 9429971-5306-2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 43.077,63 грн (т.1 а.с.157);
- № 9429973-5306-2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 43.223,39 грн (т.1 а.с.158);
- № 9429975-5306-2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 30.522,22 грн (т.1 а.с.159);
- № 9429977-5306-2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 33.943,08 грн (т.1 а.с.160);
- № 9429979-5306-2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 50.106,65 грн (т.1 а.с.161);
- № 9429981-5306-2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 28.588,50 грн (т.1 а.с.162);
- № 9429983-5306-2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 36.071,03 грн (т.1 а.с.163);
- № 9429985-5306-2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 36.349,76 грн (т.1 а.с.164);
- № 9429987-5306-2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 44.642,02 грн (т.1 а.с.165);
- № 9429989-5306-2023, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 42.768,54 грн (т.1 а.с.166).
          Означені податкові повідомлення-рішення надіслані позивачу засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення 06.08.2019 року за податковою адресою: АДРЕСА_1 та було повернуто відправнику за закінченням встановленого строку зберігання 07.09.2019 року (т.1 а.с.172-173).
           15.10.2019 року позивач звернувся до ЦОП Люботинської ДПІ Харківського управління ГУ ДФС у Харківській області із заявою про надання йому податкових повідомлень-рішень за 2019 рік за платежем орендна плата з фізичних осіб по договорам оренди від 14.12.2016 року (т.1 а.с.9).
          Листом від 24.10.2019 року № 1197/Ч/20-40-53-06-23 про надання інформації, позивача повідомлено, що податкові повідомлення-рішення від 26.06.2019 року у кількості 15 штук були йому надіслані засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення 06.08.2019 року за податковою адресою платника податків: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.10-11).
           05.11.2019 року позивач звернувся зі скаргою на податкові повідомлення-рішення до ДПС України, яку рішенням останньої від 25.11.2019 року № 1618/Ч/99-00-08-05-04-14 залишено без розгляду, з підстав порушення позивачем законодавчо встановленого 30-денного терміну для подання скарги (т.1 а.с.12-13, 15-16).
          Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає.
          Відповідно до ч. 2   ст. 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
          Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема щодо визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальності за порушення податкового законодавства урегульовані   ПК України.
          Відповідно до п. 6.1   ст. 6 ПК України,   податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього   Кодексу.
          Пунктом   16.1   ст. 16 ПК України   передбачено, що платник податків зобов`язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
          Відповідно до пп. 16.1.4   п.   16.1   ст. 16 ПК України,   платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
          За визначенням пп. 14.1.147   п. 14.1   ст. 14 ПК України,   плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
          Згідно пп.14.1.136   п. 14.1   ст. 14 ПК України   орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки, об`єктом оподаткування - земельна ділянка, надана в оренду.
          За приписами п. 285.1   ст. 285 ПК України   базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.
          Відповідно до п. 285.2   ст. 285 ПК України,   базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
          За приписами п.286.5   ст.286 ПК України   нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному   статтею 58 цього Кодексу.
          Пунктом   288.1   ст. 288 ПК України   визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
          Згідно з п. 288.4   ст. 288 ПК України,   розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
          Відповідно до п. 288.5   ст. 288 ПК України,   розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.
          Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.
          Таким чином, з набранням чинності   ПК України   річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам пп.   288.5.1   п.   288.5   ст.   288   цього   Кодексу   та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.
          Виходячи із принципу пріоритетності норм   ПК України   над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у п. 5.2   ст. 5 ПК України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений пп. 288.5.1   п. 288.5   ст. 288   цього   Кодексу, враховуючи при цьому положення ч.1   ст.58 Конституції України, згідно з якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, по факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
          Вказана правова позиція також відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладених в постановах від 07.08.2018 року по справі № 826/20301/13-а, від 25.02.2019 року по справі № 805/4039/16-а.
          Відповідно до ч. 5   ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
          Пунктом   288.7   ст.   288 ПК України   встановлено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.
          За нормами п.   289.1   ст.   289 ПК України,   для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
          Стосовно розміру орендної плати за землю, колегія суддів зазначає, що ПК України   встановлено тільки обмеження щодо максимального та мінімального розміру орендної плати за землю (п.288.5   ст.288 ПК України). За цим виключенням, інші питання щодо розміру орендної плати регулюються виключно договором оренди.
          Відносини, пов`язані орендою землі, регулюються Земельним та   Цивільним кодексами України,   Законом України від 06.10.1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» (далі - Закон № 161-XIV), іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди.
          За визначенням, наведеним у   ст. 1 Закону № 161-XIV, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
          Відповідно до ч. 1   ст. 6 Закону № 161-XIV,   орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених   Земельним кодексом України,   Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
          Згідно ст. 13 Закону № 161-XIV, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
          Статтею 15 Закону № 161-XIV   визначені істотні умови договору оренди, серед яких є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
          Матеріалами справи встановлено, що позивачем з ГУ Держгеокадастру у Харківській області укладено договори оренди землі від 14.12.2016 року, на умовах яких ОСОБА_1 набув право строкового платного користування земельними ділянками загальною площею 184,2058 га державної власності сільськогосподарського призначення, які знаходяться за межами населеного пункту Лук`янцівської сільської ради на території Харківського району Харківської області.
          При винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, контролюючий орган розрахував зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб враховуючи нормативну грошову оцінку земельних ділянок, вказану в п.9 договорів оренди землі від 14.12.2016 року в розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
          При цьому, колегією суддів установлено, що відповідно до витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, сформованих 02.07.2019 року державним кадастровим реєстратором Міськрайонного управління у Харківському районі та м. Люботині ГУ Держгеокадастру у Харківській області (т.1 а.с.18-33), нормативна грошова оцінка земельних ділянок, вказаних у договорах оренди землі від 14.12.2016 року, були змінені.
          Статтею 289 ПК України передбачена індексація нормативної грошової оцінки земель.
          Відповідно до п. 289.1 ст. 289 ПК України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
          Згідно п. 289.3 ст. 289 ПК України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель (п.   289.2   ст.   289 ПК України). Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.
          Колегія суддів зауважує, що зміна індексації нормативної грошової оцінки є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати шляхом внесення відповідних змін до договорів оренди землі його учасниками.
          Зазначене не тягне автоматичну зміну умов договорів щодо розміру орендної плати, а відтак і відповідного донарахування податковим органом суми податкового зобов`язання з орендної плати.
          Зазначена правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 року по справі № 813/3819/17.
          За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що розраховуючи суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік та приймаючи оскаржувані податкові повідомлення рішення, контролюючий орган не врахував змінення нормативної грошової оцінки земельних ділянок, на які позивачем укладено договори оренди землі від 14.12.2016 року з ГУ Держгеокадастру у Харківській області, загальною площею 184,2058 га державної власності сільськогосподарського призначення, які знаходяться за межами населеного пункту Лук`янцівської сільської ради на території Харківського району Харківської області.
          З огляду на викладене, у відповідача були відсутні підстави виносити податкові повідомлення-рішення від 26.06.2019 року № 9429962-5306-2023, № 9429964-5306-2023, № 9429965-5306-2023, № 9429967-5306-2023, № 9429969-5306-2023, № 9429971-5306-2023, № 9429973-5306-2023, № 9429975-5306-2023, № 9429977-5306-2023, № 9429979-5306-2023, № 9429981-5306-2023, № 9429983-5306-2023, № 9429985-5306-2023, № 9429987-5306-2023, № 9429989-5306-2023, яким позивачу було визначено податкове зобов`язання зі сплати орендної плати з фізичних осіб за 2019 рік.
          Частиною 2   ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)   визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені   Конституцією   та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
          Згідно з ч. 1   ст. 77 КАС України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу.
          Відповідно до ч. 2   ст. 77 КАС України   в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
          Таким чином, відповідачем, на якого ч. 2   ст. 77 КАС України   покладений обов`язок доказування правомірності свого рішення, не довів суду правомірність прийняття податкових повідомлень-рішень від 27.06.2018 року № 503458-1306-1612, № 503457-1306-1612 та від 17.06.2019 року № 8468323-5313-1612,      № 8468324-5313-1612.
          Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі та досліджені докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення не відповідають критеріям відповідності, визначеними в ч. 2   ст. 2 КАС України, є протиправними та підлягають скасуванню.
          Доводи контролюючого органу стосовно порушення позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на наступне.
          Як убачається з клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, контролюючий орган посилається на правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду від 26.11.2020 року по справі № 500/2486/19, відповідно до якої відбулась зміна підходів щодо питання тривалості строку звернення до суду в податкових спорах після використання процедури адміністративного оскарження, а саме, норма п. 56.19 ст. 56 ПК України є спеціальною щодо норми ч. 4 ст. 122 КАС України та має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин-оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору.
          Відповідно до п. 56.19 ст. 56 ПК України, у разі коли подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.
          Як було установлено колегією суддів, 05.11.2019 року позивач звернувся зі скаргою на податкові повідомлення-рішення до ДПС України, яку рішенням останньої від 25.11.2019 року № 1618/Ч/99-00-08-05-04-14 залишено без розгляду, з підстав порушення позивачем законодавчо встановленого 30-денного терміну для подання скарги.
          Відповідно до п. 56.10 ст. 56 ПК України, рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.
          Виходячи з наведеного, застосування строку оскарження податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, передбаченого приписами п. 56.19 ст. 56 ПК України, яке підлягає оскарженню, можливе виключно за умови проведення скаржником, до дати звернення із позовною заявою до суду, процедури адміністративного оскарження, яка полягає у розгляді відповідним податковим органом скарги платника податків та прийняття контролюючим органом за наслідком її розгляду відповідного рішення.
          Одночасно, абз. 2 ч. 4 ст. 122 КАС України встановлено, що якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
          З огляду на викладене та ураховуючи встановлені матеріалами справи обставини, з яких убачається, що відповідного рішення за результатами розгляду поданої позивачем скарги до ДПС України від 05.11.2019 року останньою не приймалось, оскільки означена скарга залишена без розгляду, під час визначення строку для звернення позивача із позовною заявою до суду, має братися день звернення останнього до ДПС України із скаргою на податкові повідомлення-рішення, а саме 05.11.2019 року.
          Оскільки скарга на податкові повідомлення-рішення датована 05.11.2019 року, а позивач звернувся до суду з позовом 11.02.2020 року, тобто у строк, визначений ч. 4   ст. 122 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 не допущено пропуску строку звернення до суду.
          Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, яке є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставин справи, які підтверджуються доказами, а тому залишає апеляційну скаргу ГУ ДПС у Харківській області без задоволення, а судове рішення без змін.
Інші доводи апеляційної скарги та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).      
Згідно із   ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.   292,   293,   308,   310,   315,   316,   321,   322,   325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
          Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року, -  без змін.
Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова	
Судді	   	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова   	

          Постанова у повному обсязі складена і підписана 16 квітня 2021 року.