ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 р.	Справа № 520/7764/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Григорова А.М. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2021, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., м. Харків, повний текст складено 12.01.21 року по справі № 520/7764/2020
          за позовом      ОСОБА_1  
          до    Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою, в якій просив суд: визнати  протиправними дії/бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у невиконанні рішення суду від 21.09.2020 року у справі №520/7764/2020 щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 без урахування додаткових видів грошового забезпечення з 01.01.2018 року із збереженням показника 77% грошового забезпечення, на підставі визнання нормативно-правового акту, за яким відбувся перерахунок, протиправним та не чинним, та порушенням вимог статей 370, 371 КАС України; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 77% грошового забезпечення з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення з 01.01.2018 року, здійснивши виплату суми недоплаченої частини перерахованого розміру пенсії з 01.01.2018 року на підставі рішення суду від 21.09.2020 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії з 01.01.2018 року згідно з Законом України від 05.06.2012 року №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Законом України №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» (на час їх виплати); стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.; встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати в установлений судом термін, з моменту набрання рішення законної сили, звіт про виконання рішення суду. 
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 року заяву ОСОБА_1 від 17.12.2020р. в частині вимог про визнання неправомірними дій та бездіяльності ГУ ПФУ в Харківській області, про спонукання до обчислення  пенсії з 01.01.2018р. з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, про спонукання до нарахування та виплати компенсації, про встановлення судового контролю - залишено без задоволення.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 року та прийняти постанову, якою задовольнити заяву від 17.12.2020 року. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що протиправність дій/бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо невиконання рішення суду у справі №520/7764/2020 полягає в наступному: відповідачем не перераховано пенсію позивача відповідно до вимог чинного пенсійного законодавства на час прийняття рішення, а залишено його розмір, нарахований за нечинним нормативно-правовим актом (Постановою №103), що є порушенням законів, та неналежним виконанням рішення суду; перерахунок пенсії здійснено з 21.09.2020 року, а не з 01.01.2018 року; при перерахунку та виплаті заборгованості (з 21.09.2020 року по 01.12.2020 року) не була врахована компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат, яку мав отримати ОСОБА_1 на підставі статті 55 Закону України №2262-ХІІ. Вказує, що як можливий захід для запобігання зловживанню процесуальними правами ГУПФУ може бути  накладення штрафу (стаття 149), а також встановлення судового контролю (стаття 382) за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати в установлений судом термін, з моменту набрання рішення законної сили, звіт про виконання рішення суду, що й вимагав позивач. Стверджує, що суд першої інстанції, недостатньо дослідивши докази, не знайшов підстав для застосування приписів пунктів 2, 3, 5, 6 статті 44, пунктів 1, 2, 4 статті 45 та статті 382 КАС України. Зауважує, що за практикою Європейського суду невиконання судового рішення є грубим порушенням прав особи, які передбачені ч.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідач по справі не скористався  правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.
Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст.229 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив суд: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , виходячи з 70% грошового забезпечення з 01.01.2018 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі 77% грошового забезпечення з 01.01.2018 року, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 року однією сумою без урахування постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії з 01.01.2018 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року без врахування постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 року.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.07.2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код - 14099344; місцезнаходження - 61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов.) з приводу зменшення з 01.01.2018 року розміру пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ; місцезнаходження - АДРЕСА_1 ) з показника 77% грошового забезпечення до показника 70% грошового забезпечення, зобов`язавши здійснити з 01.01.2018 року перерахунок розміру пенсії із збереженням показника 77% грошового забезпечення та провести виплату різниці, здійснивши платіж по виплаті різниці однією сумою. Позов у решті вимог - залишено без задоволення.
09.09.2020 року представником позивача отримано виконавчий лист. 
Згідно перерахунку пенсії (пенсійна справа № N/А4019-СБУ) позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.01.2018 року у розмірі 77% грошового забезпечення.
Вважаючи протиправними дії/бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо невиконання рішення суду у справі №520/7764/2020 в повному обсязі,  позивач звернувся до суду з відповідною заявою. 
Відмовляючи в задоволенні заяви позивача від 17.12.2020 року, суд першої інстанції виходив з її безпідставності. 
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав. 
Згідно зі ст.129 Конституції України  однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Статтею 370 КАС України визначено, що  судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Крім того, обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України також передбачена також нормами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Колегія суддів зазначає, що з  аналізу наведеного вище вбачається, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Також, Конституційний Суд України у рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
Як вбачається з матеріалів даної справи, 17.12.2020 року позивач, звертаючись до суду першої інстанції з заявою, просив суд першої інстанції: визнати  протиправними дії/бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у невиконанні рішення суду від 21.09.2020 року у справі №520/7764/2020 щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 без урахування додаткових видів грошового забезпечення з 01.01.2018 року із збереженням показника 77% грошового забезпечення, на підставі визнання нормативно-правового акту, за яким відбувся перерахунок, протиправним та не чинним, та порушенням вимог статей 370, 371 КАС України; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 77% грошового забезпечення з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення з 01.01.2018 року, здійснивши виплату суми недоплаченої частини перерахованого розміру пенсії з 01.01.2018 року на підставі рішення суду від 21.09.2020 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії з 01.01.2018 року згідно з Законом України від 05.06.2012 року №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Законом України №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» (на час їх виплати); стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.; встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати в установлений судом термін, з моменту набрання рішення законної сили, звіт про виконання рішення суду.
Тобто, позивач звернувся до суду першої інстанції, зокрема, з вимогами щодо застосування останнім заходів, передбачених ст.ст.382, 383 КАС України. 
Згідно з ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Частиною 2 ст.382 КАС України визначено, що  за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються (ч. 2 ст. 383 КАС України).
Заяву, зазначену в частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду (ч. 4 ст. 383 КАС України).
У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.  У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена (ч.5 ст.383 КАС України). 
Колегія суддів зазначає, що аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку про виокремлення у окремі статті таких видів судового контролю за виконанням судового рішення, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (ст.382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст.383 КАС України).
Законодавець, розмежовуючи види судового контролю за виконанням судового рішення, тим самим розділив і види заяв, з якими звертається позивач до суду та, відповідно, - наявність чи відсутність вимог до оформлення кожної з них.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові  від 16.10.2018 року по справі №556/2081/17.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Окрім того, приписами ст.382 та ст.383 КАС України передбачено і різні порядки розгляду заяв, поданих відповідно до цих норм.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції, отримавши заяву позивача від 17.12.2020 року, прийняв її до розгляду в порядку ст.ст.382, 383 КАС України, що підтверджується ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 року. 
Тобто, судом першої інстанції було вирішено розглядати подану заяву позивача в порядку ст.ст.382, 383 КАС України сумісно. 
Колегія суддів зауважує, що як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали суду першої інстанції (ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 року) судом першої інстанції фактично розглядалася  та вирішувалася  заява позивача в порядку ст.ст.382, 383 КАС України сумісно, не зважаючи на те, що приписами вказаних статей КАС України передбачено різні процедури розгляду заяв та різні правові наслідки за наслідками розгляду таких заяв відповідно до вказаних норм КАС України.  
Відповідно з урахуванням наведеного, заяви подані в порядку ст.ст.382, 383 КАС України не можуть розглядатися та вирішуватися судом першої інстанції сумісно, оскільки такі види судового контролю мають розглядатися та вирішуватися останнім окремо, з ухваленням окремих судових рішень за наслідками розгляду таких заяв, що не було враховано судом першої інстанції в даній справі.  
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зі змісту ч.ч.2-4 ст.383 КАС України вбачається, що до заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду висуваються наведеними нормами певні вимоги і в разі невідповідності такої заяви цим вимогам ця заява підлягає поверненню заявнику. 
Таким чином, з огляду на вказане вище, враховуючи неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи,  а також  порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала (ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 року) скасуванню, з направленням даної справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В даному випадку у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вирішити заяву  позивача по суті.
Усі інші доводи по суті спору не впливають на вирішення даної справи. 
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення; 3) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 4) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у визначених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) у визначених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-5 частини першої цієї статті.
Відповідно до ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   задовольнити частково.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 по справі № 520/7764/2020  скасувати.
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    А.М. Григоров   	
Повний текст постанови складено  05.04.2021 року