П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/3693/20-а 
Головуючий у 1-й інстанції: Мультян М.Б. 
Суддя-доповідач:  Сапальова Т.В. 
28 травня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сапальової Т.В. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Капустинського М.М. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1  Національної гвардії України про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1  Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за періоди військової служби з вересня 2015 року по жовтень 2016 року, з лютого 2017 року по серпень 2018 року; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди військової служби з вересня 2015 року по жовтень 2016 року, з лютого 2017 року по серпень 2018 року; визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі сум грошового забезпечення та інших виплат за 2015-2018 роки; зобов`язання  Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України  виплатити ОСОБА_1 недоплачені суми грошового забезпечення та інших виплат та середній заробіток за весь час затримки виплат грошового забезпечення та інших виплат по день фактичного розрахунку.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за періоди військової служби з вересня 2015 року по жовтень 2016 року, з лютого 2017 року по серпень 2018 року; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди військової служби з вересня 2015 року по жовтень 2016 року, з лютого 2017 року по серпень 2018 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що недоплачена сума грошового забезпечення – це військовий збір, оскільки сума 123889,33 значно перевищує 1,5% ставки військового збору. Крім того, апелянт стверджує, що відповідач не надав доказів правомірності невиплати позивачу нарахованих сум грошового забезпечення.
Відзив позивача на апеляційну скаргу на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду не надходив, що відповідно до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом командувача Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 12.07.2018 року №97 о/с ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас.
Згідно з наказом №150 ОСОБА_1 з 16.07.2018 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату Вінницької області.
На звернення позивача від 10.02.2020 Південне Одеське територіальне управління Національної гвардії України позивачу надіслано довідку про суми нарахованого грошового забезпечення та інших виплат з 2015 року під час проходження ним служби у Військовій частині НОМЕР_1 та копії особистих карток на грошове забезпечення з 2014 року.
18.03.2020 через Урядову «гарячу лінію» 1545 позивач звернувся із заявою, в якій просив повідомити про причини виплати грошового забезпечення не в повному розмірі та виплатити недоплачену суму грошового забезпечення на рахунок у банку (а.с.18)
Листом «Про надання відповіді» від 14.04.2020 №3/32/2-1072 (а.с.19) Південне Одеське територіальне управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_2 ) повідомило позивача про те, що виплата грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що були утримані з належного ОСОБА_1 грошового забезпечення, проведена відповідно до вимог Порядку, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 №44. Крім того, зазначено, що доходи у вигляді грошового забезпечення отримані військовослужбовцями у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби (крім військовослужбовців строкової служби, у тому числі осіб, які проходять альтернативну службу у вигляді грошового забезпечення), підлягають оподаткуванню військовим збором.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача в частині неповної виплати сум грошового забезпечення та індексації протягом 2015-2018 років, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у даній справі.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність у військової частини належного фінансового забезпечення у спірний період, в тому числі для покриття витрат з індексації грошового забезпечення військовослужбовців, не впливає на право позивача на отримання індексації грошового забезпечення, оскільки відповідне право гарантується законом, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є безумовним обов`язком роботодавця.
Відмовляючи в задоволенні позову в іншій частині, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено його безпосередню участь в антитерористичній операції в період з 2015 року по серпень 2018 року, тому підстави для звільнення його доходу від оподаткування військовим збором у розмірі 1,5% при виплаті грошового забезпечення відсутні. В частині заявлених позивачем вимог про виплату середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні суд першої інстанції зазначив про те, що позовні вимоги у цій частині є передчасними, а тому також не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги та висновкам суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з ч.2 ст.9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Ч. 3 ст.9 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до ч.4 ст.9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги в частині неповної виплати позивачу сум грошового забезпечення, колегія суддів виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п. 168.5 ст. 168 ПК України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб,  що утримуються з грошового  забезпечення,  грошових  винагород  та  інших   виплат, одержаних  військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і  начальницького  складу  (в  тому  числі відрядженими до органів виконавчої   влади   та  інших  цивільних  установ)  у  зв`язку  з виконанням  ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація)., визначені Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.01.2005 № 17) (далі - Порядок № 44 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з п.2 Порядку №44 грошова  компенсація виплачується громадянам України, які відповідно   до  законодавства  мають  статус  військовослужбовця, поліцейського  або  є  особами  рядового  і  начальницького складу Держспецзв`язку,  Державної  кримінально-виконавчої  служби, ДСНС, податкової міліції.
П.3 Порядку №44 передбачено, що виплата  грошової  компенсації   здійснюється   установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських  та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних  коштів,  які  є  джерелом  доходів  цих  осіб, шляхом рівноцінного  та  повного  відшкодування  втрат  частини грошового забезпечення,  грошових  винагород  та  інших  виплат, одержаних у зв`язку  з  виконанням  ними  своїх обов`язків під час проходження  служби  (далі  -  грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку  з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб" ( 889-15 ). 
Відповідно до п.4 Порядку №44 виплата грошової компенсації   військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Таким чином, одночасно з виплатою грошового забезпечення військовослужбовцям компенсуються суми ПДФО, що утримуються з вказаних сум грошового забезпечення.
Відповідно до п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Згідно з пп.1.1-1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Відповідно до п. 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до складу якого включаються доходи, перелік яких визначено підпунктами 164.2.1 - 164.2.19 п.164.4 ст.164 ПК України. Крім того, до зазначеного вище переліку включаються інші доходи, крім зазначених у статті 165 ПК України, що передбачені п.п. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 ПК України.
Пп.1.3-1.5 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України передбачено, що ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.
Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.
Законом України від 18.06.2015 року №548-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей оподаткування військовим збором грошового забезпечення військовослужбовців та інших осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції» пп.1.7 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України доповнено абзацами наступного змісту:
«Тимчасово, на період проведення антитерористичної операції, не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в антитерористичній операції.
Порядок підтвердження статусу зазначених осіб з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором визначається Кабінетом Міністрів України».
Отже, грошове забезпечення військовослужбовців не оподатковується військовим збором у період їх безпосередньої участі в антитерористичній операції. В решті випадків з грошового утримання військовослужбовців військовий збір утримується на загальних підставах.
Судом встановлено, що в матеріалах справи міститься довідка від 12 січня 2015 року №153 (а.с.10), згідно з якою ОСОБА_2 брав безпосередню участь в антитерористичній операції з 29.07.2014 по 28.12.2014. 
Водночас, докази безпосередньої участі позивача в антитерористичній операції протягом 2015-2018 років в матеріалах справи відсутні, а отже грошове забезпечення ОСОБА_1 у вказаний період підлягало оподаткуванню військовим збором.
Згідно з довідкою №19 від 21.02.2020 про суми нарахованого грошового забезпечення та інших виплат з 2015 року під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 НГУ з 25.07.2013 по 16.07.2018 (а.с.12) в рядку «Всього» таблиці сум грошового забезпечення позивача вказано, що за період з січня 2015 року по серпень 2018 року ОСОБА_1 «Нараховано» -  524 567,44 грн, «Додаткові виплати» – 180 299,47 грн, «В тому числі індексація» – 1 759,60 грн, «Виплачено» – 582 274,86 грн.
В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_2 зазначає про те, що згідно з вказаною довідкою загальна сума нарахованих виплат складає 706626,51 грн (524 567,44 грн + 180 299,47 грн + 1 759,60 грн), натомість фактично позивачу виплачено на 123889,33 грн менше від загальної нарахованої суми.
Водночас, вказані доводи позивача є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Судом досліджено особисті картки на грошове забезпечення ОСОБА_1 за 2014-2018 роки та встановлено, що вказані в довідці №19 від 21.02.2020 суми нарахованого грошового забезпечення відповідають сумам графи «Всього нараховано» особистих карток на грошове забезпечення, суми додаткових виплат - таблицям додаткових виплат за спірний період, суми нарахованої індексації - графі «Індексація», суми виплачених коштів – графі «До видачі».
При цьому згідно з даними особистих карток на грошове забезпечення суми індексації грошового забезпечення включені до розміру грошового забезпечення, вказаного в графі «Всього нараховано», отже в графі «Нараховано» довідки №19 від 21.02.2020 вказано суми грошового забезпечення позивача з урахуванням індексації. 
Таким чином, позивач помилково вважає, що суми індексації з графи «В тому числі індексація» в розмірі 1759,60 грн слід окремо враховувати при обчисленні загальної суми нарахованих виплат.
Отже, різниця між сумами нарахованого та виплаченого позивачу грошового забезпечення згідно з довідкою №19 від 21.02.2020 складає 122592,05 грн (524 567,44 грн + 180 299,47 грн - 582 274,86 грн).
З особистих карток на грошове забезпечення судом встановлено, що в графі «Всього нараховано», окрім видів грошового забезпечення відповідно до ч.2 ст.9 Закону №2011-ХІІ, включено суми компенсації ПДФО. Крім того, вказано загальну суму до проведення відрахувань ПДФО і військового збору.
Так, в січні 2015 року посадовий оклад позивача складав 850 грн, оклад за військове звання - 110 грн, надбавка за вислугу років – 192 грн, ОВЗ 50% - 576 грн, індексація – 236,29 грн. Всього 1964,29 грн. 
Разом з тим, у зв`язку з включенням до цієї суми компенсації ПДФО у розмірі 744,64 грн розмір грошового забезпечення у графі «Всього нараховано» склав 2708,93 грн (1964,29 грн + 744,64 грн). Разом з додатковою виплатою у вигляді винагороди за участь в АТО – 3000 грн сума грошового забезпечення, нарахована ОСОБА_1 в січні 2015 року, склала 5708,93 грн.
В той же час після відрахування з вказаної суми податків і зборів в розмірі 942,03 грн, в тому числі ПДФО у розмірі 744,67 грн (294 грн + 450 грн), сума до виплати склала 4766,90 грн (5708,93 грн - 744,67 грн).
Згідно з довідкою №19 від 21.02.2020 в січні 2015 року ОСОБА_1 виплачено 4766,90 грн.
З аналогічних підстав у графі «Всього нараховано» особистих карток на грошове забезпечення ОСОБА_1 та графі «Нараховано» довідки №19 від 21.02.2020 нараховані суми грошового забезпечення позивача за кожний місяць протягом лютого 2015 року – серпня 2018 року вказані в більшому розмірі у зв`язку з включенням до цих сум компенсації ПДФО до проведення відрахувань ПДФО і військового збору.
У зв`язку з цим в довідці №19 від 21.02.2020 за рахунок компенсації ПДФО та неутриманих податків і зборів нарахована сума на 122592,05 грн більше фактично виплаченої.
В той же час після утримання з нарахованої суми ПДФО і військового збору відповідач правильно визначив розмір належного до виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення в графі «Виплачено» довідки №19 від 21.02.2020.
Таким чином, доводи позивача про те, що відповідач протиправно не виплатив йому нараховані суми грошового забезпечення та інших виплат у розмірі 123889,33 грн, є необґрунтованими.
З урахуванням встановлених у справі обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі сум грошового забезпечення та інших виплат за 2015-2018 роки та зобов`язання  відповідача виплатити недоплачені суми грошового забезпечення та інших виплат задоволенню не підлягають.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виплату середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з ч.3 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до абз.1 п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення в редакції чинній на момент звільнення позивача з військової служби) після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Абз. 3 п.242 Положення передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Таким чином, індексація грошового забезпечення повинна бути виплачена на день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз. 8 п. 4 Порядку №1078).
Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Отже, у зв`язку із задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення відповідач повинен нарахувати та виплатити позивачу компенсацію, передбачену ст.117 КЗпП України, одночасно з виплатою індексації.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1  Національної гвардії України та всіх видів забезпечення з 16.07.2018 (а.с.20).
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, оскільки не нарахував та не виплатив йому індексацію грошового забезпечення за періоди з вересня 2015 року по жовтень 2016 року та з лютого 2017 року по серпень 2018 року.
Оскільки в межах розгляду даної справи судом першої інстанції встановлено непроведення повного розрахунку з позивачем при звільненні та вину відповідача, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для  зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 05 березня 2021 року у справі № 120/3276/19-а.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для  зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення з 16.07.2018 по день фактичного розрахунку.
Враховуючи досліджені судом апеляційної інстанції письмові докази та встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі сум грошового забезпечення та інших виплат за 2015-2018 роки та зобов`язання відповідача виплатити недоплачені суми. 
В той же час суд першої інстанції не дослідив наявні в матеріалах справи особисті картки на грошове забезпечення ОСОБА_1 та не з`ясував обставини, у зв`язку з якими згідно з довідкою №19 від 21.02.2020 нараховані суми грошового забезпечення позивача зазначені в більшому розмірі, ніж фактично виплачені суми.
Крім того, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог про нарахування та виплату  середнього заробітку за весь час затримки виплати індексації.
Зважаючи на вищенаведене, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити, доповнивши мотивувальну частину вказаного рішення з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції, та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в частині нарахування та виплати середнього заробітку за весь час затримки виплати індексації
Відповідно до  статті 317 КАС України, підставами для зміни рішення є рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити  частково.
Рішення  Вінницького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом   ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1  Національної гвардії України про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії  змінити.
Мотивувальну частину рішення Вінницького окружного адміністративного суду від   01 лютого   2021 року доповнити в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі сум грошового забезпечення та інших виплат за 2015-2018 роки з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції.
Адміністративний позов ОСОБА_1 в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки  виплати індексації грошового забезпечення задовольнити.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1  Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 16.07.2018 по день фактичного розрахунку.
В іншій частині рішення Вінницького окружного адміністративного суду від  01 лютого  2021 року залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Постанова суду складена в повному обсязі 28 травня 2021 року.

Головуючий	 	 	Сапальова Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Смілянець Е. С.    Капустинський М.М.