Справа № 127/26417/20
Провадження № 22-ц/801/786/2021
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин  С. В.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року	Справа № 127/26417/20	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої Шемети Т. М. (суддя - доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Якименко М. М.,
учасники справи:
позивач   ОСОБА_1 ,
відповідач (особа яка подала апеляційну скаргу)  ОСОБА_2 ,
       розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2   на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2021 року,  постановлене у складі судді Волошина С. В., в м. Вінниці, дата складення повного судового рішення 04 лютого 2021 року,-
в с т а н о в и в:
       26 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, та висував вимогу: стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходів, починаючи з дня подачі позовної заяви до закінчення навчання чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку, в залежності від того яка з цих обставин настане першою.
       Обґрунтовуючи позов, зазначив що він досяг повноліття, після розірвання шлюбу батьків він проживає з матір`ю, навчається на третьому курсі Львівського національного університету імені Івана Франка, повна сума навчання становить 58 456 грн, навчальний заклад знаходиться в іншому місті, тому необхідні додаткові кошти на проїзд, проживання, купівлю навчальних посібників, тощо. Відповідач є його батьком, працює в Головному управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області, взмозі надавати матеріальну допомогу на його утримання.
       Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2021 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_1 , у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з 26 листопада 2020 року і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_1 23 років, тобто до 15 грудня 2022 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про стягнення судового збору.
       Рішення мотивовано тим, що позивач є повнолітнім сином відповідача, який продовжує навчання, доходів не має, проживає разом з матір`ю, потребує матеріальної допомоги від свого батька на час навчання, відповідач має змогу надавати сину таку допомогу. При визначенні розміру аліментів суд врахував взаємний обов`язок батьків по утриманню дитини, стан здоров`я відповідача, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, яка крім позивача перебуває на утриманні його працездатної дружини, та прийшов до висновку про часткове задоволення позову в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, вважаючи, що саме такий розмір аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, відповідатиме його потребам в сучасних соціально-економічних реаліях. Перешкод для виконання відповідачем обов`язку у виді сплати аліментів по утриманню власної повнолітньої дитини у розмірі достатньому для забезпечення її життєвих потреб судом першої інстанції не встановлено.
       Не погодившись із цим рішенням, 26 лютого 2020 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити рішення суду першої інстанції, стягнувши з нього щомісячно аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_1 у розмірі 1/7 частини від усіх видів його доходів.
       Доводи апеляційної скарги аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та зводяться до того що відповідач визнає позовні вимоги частково у розмірі 1/7 частки від усіх видів його доходу, що становитиме близько 3 500 грн, мотивуючи тим, що у позивача крім батька є працездатна матір ОСОБА_3 , на яку теж покладається обов`язок по утриманню сина (по 50%) до закінчення навчання або досягнення двадцяти трьох років. Стверджує, що суд першої інстанції при ухваленні рішення надавав перевагу позиції та доказам позивача в результаті чого ухвалив необгрунтоване рішення в частині визначення розміру стягнених аліментів. Вважає, що визначення рішенням суду аліментів у розмірі 1/5 частини від його доходів, що буде становити близько 4 843, 40 грн щомісячно, є надлишковим. Зсилаючись на прожитковий мінімум на особу, яка досягла 18 років, який становить 2 189 грн, погоджується, що розмір утримання має становити близько 7 000 грн, тобто по 3 500 грн з кожного з батьків, який буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку його сина на період навчання.
       Від  позивача  впродовж  встановленого апеляційним судом строку відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
       Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до наступних висновків.
       Між позивачем та відповідачем виник спір з приводу стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання.
       Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України
       За правилами частини першої статті 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
       Отже обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
       Відповідно до 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
       По справі встановлено наступні обставини, що не оспорюються:
        ОСОБА_2 є батьком повнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_2 (копії на а. с. 6 - 7).
        ОСОБА_1 навчається у Львівському національному університеті імені Івана Франка, є студентом ІІІ курсу денної форми навчання на платній основі юридичного факультету, запланований термін завершення навчання - червень 2022 року, що підтверджується довідкою № 4847 виданою 09.11.2020 року (копія на а.с. 11).
       Згідно договору про надання платної освітньої послуги № 2964с-20 укладеного 28 серпня 2020 року між Львівським національним університетом імені Івана Франка та   ОСОБА_3 (здобувач вищої освіти ОСОБА_1 ) (п. 3.2) вартість освітньої послуг за весь строк навчання становить 58 456 грн, в т. ч. за кожен навчальний рік 29 228 гривень з посеместровою оплатою (копія на а.с.8).
       За 1-й семестр навчання сина, 29 серпня 2020 року ОСОБА_3 сплатила 14 614 грн, що становить 50% річної вартості навчання, про що свідчить дублікат квитанції № 0.0.1818660068.1 від 29.08.2020 року (а.с. 10).
       При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
       В постанові Верховного Суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17, від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц, в яких предметом розгляду були подібні правовідносини зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). 
       Згідно довідки № 47.02-346/47-15 від 21.01.2021 року ОСОБА_2 займає посаду заступника начальника Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області, його офіційний сукупний дохід за період з липня 2020 року по грудень 2020 року становить 145 302, 06 грн, середній щомісячний дохід - 24 217, 01 грн (копія на а.с. 36). 
       Відповідач перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 з 11.02.2011 року (а.с. 34).
       На утриманні відповідача окрім повнолітнього сина ОСОБА_1 перебуває ще малолітня дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 а.с. 35).
       З медичної характеристики № 2/28 від 21.01.2021 року слідує, що в 2004 році ОСОБА_2 отримав черепно - мозкову травму та компресійний перелом чотирьох хребців грудного та поперекового відділів хребта, за результатами щорічного профілактичного періодичного медичного огляду в 2020 році встановлено діагноз: Артеріальна гіпертензія 1 ст., ступінь 1, ризик 2 СН0. Залишкові явища закритої черепно-мозкової травми у вигляді вираженої вегетативної дисфункції та часторецидивуючого вираженого цефалічного синдрому. Розповсюджений остеохондроз хребта з полі корінцевим синдромом з вираженим больовим компонентом (копія на а.с. 37).
       Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
       Зважаючи на викладене, враховуючи, що позивач є повнолітнім сином відповідача, проживає разом з матір`ю, навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі працювати та отримувати доходи, потребує матеріальної допомоги від батька на своє утримання на час навчання, відповідач є працездатною особою, який може надавати матеріальну допомогу, оскільки має постійне місце роботи, достатній рівень заробітної плати, ураховуючи обов`язок обох батьків у наданні матеріальної допомоги дитині на час її навчання, а також те, що на утриманні відповідача перебуває ще малолітня дочка мати якої також працює, - суд першої інстанції дійшов вірного висновку по задоволення позову.
       Колегія суддів приходить до висновку, що місячний розмір аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, необхідних до стягнення з відповідача на користь позивача, визначений судом першої інстанції у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, не слід вважати надмірними, таким, який не взмозі буде сплачувати відповідач або таким, що порушує права чи інтереси сторін, із врахуванням обставин встановлених судом. Такі аліменти узгоджуватимуться з вимогами закону, відповідатимуть інтересам дитини, покриватимуть суттєву частину витрат на дитину і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Такий розмір аліментів забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб повнолітнього сина та не порушуватиме правила щодо дотримання загалом паритету (рівності) батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання, підстав для відступу від якого не встановлено і не доведено.
       Відтак, апеляційний суд дійшов до переконання що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як таке, що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі повно з`ясованих обставин справи (ст. 375 ЦПК України).
       Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.
       З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір заборгованості становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).
       Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції (п. в ч.1 ст. 382 ЦПК України), слід зазначити наступне.
       За подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатив 1 362 грн судового збору (а.с. 52), проте оскільки апеляційна скарга не підлягає до задоволення, понесені відповідачем судові витрати не підлягають стягненню з позивача.
       На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
       Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2021 року залишити без змін.
       Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити за сторонами.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

М. М. Якименко