Постанова
Іменем  України
 
14 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 752/8287/18
 
провадження № 61-6121 св 21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В.,                    Луспеника Д. Д., 
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
відповідач - державний реєстратор філії комунального підприємства Главанської сільської ради «Абсолют» у м. Києві Хмельницький Сергій Юрійович, 
треті особи: ОСОБА_3 , публічне акціонерне товариство «Агрокомбанк», державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Федоренко Артем Матвійович, ОСОБА_4 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного суду від 09 грудня 2020 рокуу складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., Пікуль А. А.,
ВСТАНОВИВ:
 
1.                 Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2018 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до державного реєстратора філії комунального підприємства Главанської сільської ради «Абсолют» у м. Києві Хмельницького С. Ю., треті особи: ОСОБА_3 , публічне акціонерне товариство «Агрокомбанк» (далі -               ПАТ «Агрокомбанк»), державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Федоренко А. М.,  ОСОБА_4 ,про скасування рішення державного реєстратора.
Позовна заява мотивована тим, що згідно з договором купівлі-продажу 
від 29 жовтня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 
Прокудіною Л. Д., який зареєстровано у реєстрі за № 1726, ОСОБА_5 продала та передала у власність ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 .
У січні 2007 року ОСОБА_2 дізналась, що з 2003 року між 
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 існує спір щодо зазначеного будинку. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року у справі                № 2-20/12 апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва             від 17 червня 2013 року скасовано у частині задоволення позову             ОСОБА_3 про визнання права власності та ухвалено у цій частині нове судове рішення, яким визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , згідно з договором купівлі-продажу від 23 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоружик І. Г., який зареєстровано                  у реєстрі за № 6594. У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання права власності на вказаний будинок відмовлено.
Постановою суду з сімейних справ міста Престона Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії у справі PR12D00876, яка розглядалася 
09, 10 жовтня 2014 року та 26 листопада 2014 року, ухвалено, що ОСОБА_6 передає ОСОБА_7 усю належну йому нерухомість і майнові інтереси, якщо такі є, за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, у органах державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження № 37608866 щодо примусового виконання виконавчого листа 
у справі № 2-399/12 від 04 квітня 2013 року, виданого Голосіївським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь                                       ПАТ «Агрокомбанк» кредитної заборгованості. Під час здійснення виконавчого провадження на зазначений житловий будинок накладено арешт.                          Проте 22 грудня 2017 року державним реєстратором філії комунального підприємства Главанської сільської ради «Абсолют» у місті Києва Хмельницьким С. Ю. винесено рішення, індексний номер 38925530, про реєстрацію права власності ОСОБА_4 на спірний житловий будинок.
Позивачі вважали, що вказані дії державного реєстратора філії комунального підприємства Главанської сільської ради «Абсолют» у місті Києві Хмельницького С. Ю. вчинені з порушенням положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд скасувати рішення державного реєстратора філії комунального підприємства Главанської сільської ради «Абсолют» у місті Києва Хмельницького С. Ю. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22 грудня 2017 року, індексний номер 38925530.
Короткий зміст судових рішень 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року 
провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до державного реєстратора філії комунального підприємства Главанської сільської ради «Абсолют» у місті Києві Хмельницького С. Ю., треті особи: ОСОБА_3 , ПАТ «Агрокомбанк», державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Федоренко А. М., ОСОБА_4 , про скасування рішення державного реєстратора закрито, оскільки спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.
Постановою Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року передано справу                         на розгляд Великої Палати Верховного Суду з огляду на те, що касаційна скарга містила доводи про порушення судами правил предметної та суб`єктної юрисдикції (провадження № 61-8694 св 19).
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 28 серпня 2019 року касаційну скаргу    ОСОБА_3 залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року залишено без змін (провадження № 14-330 цс 19).
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28 січня 2020 року                      у складі судді Мазура Ю. Ю. провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до державного реєстратора філії комунального підприємства Главанської сільської ради «Абсолют» у м. Києві Хмельницького С. Ю., треті особи: ОСОБА_3 , ПАТ «Агрокомбанк», державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Федоренко А. М., ОСОБА_4 , про скасування рішення державного реєстратора, закрито. 
Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Найди О. І.             від 06 липня 2016 року індексний номер: 30337687 зареєстровано право власності на спірний житловий будинок АДРЕСА_1                 за ОСОБА_3 , на підставі рішення Голосіївського районного суду                   м. Києва від 17 червня 2013 року у справі № 2-20/12, відомості щодо якого внесені після оспорюваного позивачами рішення державного реєстратора філія комунального підприємства Главанської сільської ради «Абсолют» Хмельницького С. Ю. від 22 грудня 2017 року індексний номер: 38925530,                 яке є предметом спору у цій справі. Таким чином, предмет спору у справі відсутній, унаслідок чого провадження у справі відповідно до пункту 2  частини першої статті 255 ЦПК України підлягає закриттю.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, судове рішення суду першої інстанції скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що 30 листопада                     2019 року ОСОБА_1 направила на адресу суд першої інстанції клопотання про зміну предмету позову, залучення до участі у справі відповідача та третьої особи, в якому просила змінити предмет позову, визначивши позовні вимоги       у наступній редакції: внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розділ «Актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна»: реєстраційний номер 964588480000; у частину опис об`єкта: загальна площа (кв. м) - 220,9, житлова площа (кв. м) - 88,5; залучити до участі у справі ОСОБА_3 в якості відповідача; залучити до участі у справі в якості третьої особи державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Янович І. Я. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору та безпідставно не розглянув клопотання ОСОБА_1 про зміну предмету позову, залучення до участі у справі відповідача та третьої особи від 30 листопада 2019 року.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати й закрити провадження у справі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Крім того, у касаційній скарзі порушено клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 752/8287/18                з Голосіївського районного суду м. Києва. 
У травні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що заявлене  ОСОБА_1 клопотання                      від 30 листопада 2019 року, виходячи виключно з його назви, стосується начебто зміни предмета позову. Проте по суті, заявленим клопотанням              ОСОБА_1 одночасно змінює предмет і підставу позову, що заборонено вимогами ЦПК України. 
За заявленою у вищевказаному клопотанні ОСОБА_8 вимогою про внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно                   ОСОБА_3 відповідати не може у силу закону, оскільки не є державним реєстратором, тому ця вимога є безпідставною. У позивачів відсутнє право власності на спірне нерухоме майно, тому задоволення їх позову не впливає на зміст і стан речових прав ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . 
Позивачі, звертаючись до суду з цим позовом, зловживають своїми процесуальними правами, тому наявні підстави для накладення на них штрафу за сутяжницво, оскільки неодноразово у судовому порядку спір між сторонами вже вирішено. 
Апеляційний суд застосував норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного                            у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 520/2788/17-ц (провадження № 14-327 цс 19). 
Доводи особи, яка подала відзив 
У червні 2021 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана постанова апеляційного суду                     є законною і обґрунтованою, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на його законність не впливають. Суд першої інстанції безпідставно не розглянув клопотання ОСОБА_1 про зміну предмету позову, залучення до участі у справі відповідача та третьої особи від 30 листопада 2019 року. На момент подачі позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 між сторонами існує спір про право на 1 386,4 кв. м спірного житлового будинку. 
2.                 Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з додержанням норм процесуального права,                    а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси 
у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Аналіз зазначених норм права вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Кожен має право 
будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права 
і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства,               які є конституційними гарантіями права на судовий захист. Відповідно до пункту 1 частини першої вказаної статті основними засадами судочинства,              у тому числі є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року                              та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції»                          від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року). 
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов законного і обґрунтованого висновку про те, що у районного суду були відсутні правові підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки 03 грудня 2019 року від ОСОБА_1 надійшло до суду першої інстанції клопотання про зміну предмету позову, залучення до участі          у справі відповідача та третьої особи від 30 листопада 2019 року, в якому остання просила змінити предмет позову, визначивши позовні вимоги у наступній редакції: внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розділ «Актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна»: реєстраційний номер 964588480000; у частину опис об`єкта: загальна площа (кв. м) - 220,9, житлова площа (кв. м) - 88,5; залучити до участі у справі ОСОБА_3 в якості відповідача; залучити до участі у справі в якості третьої особи державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Янович І. Я. (а.с. 30-33, т. 3).
Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що районний суд безпідставно не розглянув вищевказане клопотання                  ОСОБА_1 про зміну предмету позову, залучення до участі у справі відповідача та третьої особи від 30 листопада 2019 року і дійшов передчасного висновку про закриття провадження у справі.
Доводи касаційної скарги про те, що по суті, заявленим клопотанням             від 30 листопада 2019 року ОСОБА_1 одночасно змінює предмет і підставу позову, що заборонено вимогами ЦПК України, на увагу не заслуговують, оскільки у такому разі, якщо це доведено, підлягають застосуванню пункт 4 частини першої статті 255 ЦПК України, згідно з яким суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.
Тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті положень пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК Українидає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).
Посилання касаційної скарги на те, що у позивачів відсутнє право власності на спірне нерухоме майно, тому задоволення їх позову не впливає на зміст і стан речових прав ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , є безпідставними, так як факт обґрунтованості/необґрунтованості змінених позовних вимог встановлюється при розгляді судом першої інстанції справи по суті.  
Доводи касаційної скарги про те, що позивачі звертаючись до суду з цим позовом зловживають своїми процесуальними правами, тому наявні підстави для накладення на позивачів штрафу, є безпідставними, оскільки належними доказами не підтверджені, а використання позивачами свого конституційного права на судовий захист порушених прав не свідчить про факт автоматичного зловживання процесуальними правами.  
Посилання касаційної скарги про те, що апеляційним судом застосовано норми права без урахування висновку щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 520/2788/17-ц (провадження                                 № 14-327 цс 19),на увагу не заслуговують, оскільки у цій справі наявні інші фактичні обставини.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 09 грудня 2020 рокузалишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Б. І. Гулько
 
                                                                                                                        Г. В. Коломієць
 
Д. Д. Луспеник