ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

17 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/8490/20	

головуючий суддя І інстанції – Кучма К.С.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
                               суддів:  Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,     
                    розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.10.2020 року в адміністративній справі №160/8490/20 за позовом  Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ  до   ОСОБА_1 ,   треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області,  Головне управління Національної поліції України в Дніпропетровській області   про стягнення витрат, пов`язаних з  утриманням під час навчання,-

ВСТАНОВИВ:
Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 ,   треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області,  Головне управління Національної поліції України в Дніпропетровській області  про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у розмірі 94 761,66 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.10.2020 року адміністративний позов Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ    було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі центрального органу виконавчої влади - МВС України в особі його структурного підрозділу - Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з його утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ у розмірі 94 761,66 грн. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що позивачем за відстуності поважних причин було пропущено строк звернення до суду з даним позовом.
Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ  було подано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останній просив  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, відповідно до                         ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції, наказом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ (далі - ДДУВС) від 05.08.2009 р. № 46 о/с відповідач був зарахований курсантом на денну форму навчання за державним замовленням.          
10.08.2009 р. на виконання вимог ст.18 Закону України «Про міліцію» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 565-XII) та наказу МВС України від 14.05.2007 р. № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України» між відповідачем, ДДУВС та ТУ МВС України у Дніпропетровській області був укладений Договір про навчання відповідача у ДДУВС № 474.
Згідно з наказом ДДУВС від 30.05.2013 р. № 147 о/с відповідача, як випускника ДДУВС було направлено у розпорядження ГУНП в Дніпропетровській області для призначення на посаду згідно з отриманням фаху.
Відповідно до наказу ГУНП в Дніпропетровській області від 01.06.2013 р. № 118 о/с відповідач був призначений на посаду оперуповноваженого сектору карного розшуку Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області.
Наказом ДДУВС від 18.08.2015 р. № 195 о/с відповідач був зарахований на навчання слухачем магістратури денної форми навчання.
01.09.2015 р. між ДДУВС, відповідачем та ГУНП України в Дніпропетровській області був укладений Договір № 2066.
07.02.2017 р. на виконання вимог ст.74 Закону України «Про Національну поліцію» між відповідачем, Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ та Головним управлінням Національної поліції України в Дніпропетровській області (далі - ГУНП в Дніпропетровській області) був укладений Контракт про здобуття освіти відповідача у ДДУВС № 3007 (далі - Контракт № 3007). Відповідно до п.7.7 Контракту №3007 сторони дійшли згоди, що умови Контракту застосовуються до відносин, що виникли з 01.09.2015 р., а відповідно до п.9 після його підписання Договір № 2066 від 01.09.2015 р. вважається припиненим.
Згідно з наказом ДДУВС від 16.02.2017 № 35 о/с відповідач, як випускник магістратури ДДУВС був направлений у розпорядження ГУНП в Дніпропетровській області для призначення на посаду.
Відповідно до наказу ГУНП України у Дніпропетровській області від 20.02.2017 р. №72 о/с відповідач призначений на посаду слідчого - слідчого відділення Дніпровського районного відділення поліції Дніпровського відділу поліції в Дніпропетровській області.
04.04.2018 р. відповідач звернувся до керівництва ГУНП в Дніпропетровській області з рапортом про звільнення.
Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 16.04.2018 р. № 105 о/с відповідача було звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію».
З огляду на звільнення відповідача з Національної поліції за власним бажанням до закінчення трирічного терміну після завершення навчання та не відшкодування останнім витрат на навчання в ДДУВС у добровільному порядку, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ у розмірі 94 761,66 грн. є обгрунтованим.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. 
Так, механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі, зокрема звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів врегульовано Порядком відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 року № 261   (далі - Порядок № 261).
Приписами п. 4, п. 5 Порядку № 261 визначено, що витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.
Після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів.
Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи.
У разі звільнення особи до відпрацювання нею трьох років після закінчення вищого навчального закладу орган поліції, в якому особа проходила службу, невідкладно повідомляє про це вищому навчальному закладу, в якому особа навчалася.
Відтак, у разі звільнення працівника поліції зі служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання,  на останнього покладається обов`язок по відшкодуванню витрат на навчаення, яке здійснюється на підставі відповідного повідомлення протягом 30 діб з моменту його отримання.
Як вбачається з матеріалів справи, 18.05.2018 року позивачем було сформовано повідомлення, яким на відповідача покладався обов`язок по відшкодуванню витрат на навчання.
Однак, доказів отримання вказаного повідомлення відповідачем, матеріали справи не містять.
Так, з метою повного та всебічного розгляду справи, ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 29.04.2021 року було зобов`язано Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ  надати до суду належним чином завірені документи, щодо надіслання повідомлення Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ  від 18.05.2018 року № 1/2239 на адресу ОСОБА_1 та його отримання останнім.
На виконання вимог наведеної ухвали, 25.05.2021 року позивачем до суду апеляційної інстанції було подано копію повідомлення від 18.05.2018 року № 1/2239.
Також, на виконання вимог наведеної ухвали, 16.06.2021 року позивачем, на підтвердження надіслання повідомлення Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ  від 18.05.2018 року № 1/2239 на адресу ОСОБА_1 було надано до суду копію квитанції  від 19.06.2018 року.
Між тим, в наведеній квитанції відсутня будь-яка інформація відносно того, що у вказаному поштовому направленні було, саме вказане повідомлення та останнє було направлено саме на адресу позивача. Вказана квитанція також не свідчить, що вказане повідомлення було отримано відповідачем.
Поряд з вказаним, належних, допустимих та достовірних доказів, в розумінні приписів ст.ст. 73-76 КАС України, щодо отримання відповідачем вказаного повідомлення, позивачем до суду подано не було. 
Відтак, з огляду на відсутність доказів отримання повідомленння від 18.05.2018 року № 1/2239 відповідачем, колегія суддів апеляційного суду, на підставі приписів п. 4, п. 5 Порядку № 261, дійшла висновку відносно порушення позивачем процедури відшкодування коштів на навчання, а саме позбавлення відповідача можливості сплати вказаних витрат в добровільному порядку та передчасності звернення до суду з даним позовом.
Щодо строків звернення до суду, то колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що строк для звернення до адміністративного суду пропущено не з вини ДДУВС, а з об`єктивних обставин, що не залежали від волевиявлення позивача у зв`язку зі зміною судової практики.
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо необхідності задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.10.2020 року в адміністративній справі №160/8490/20 – скасувати та прийняти нову постанову.
В задоволенні адміністративного позову Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає за виключенням наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

   
Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко