ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/4466/20                                             Суддя першої інстанції: В.О. Гаврилюк

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  26 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача          - Степанюка А.Г.,
суддів                    - Кобаля М.І., Лічевецького І.О., 
при секретарі                    - Закревській І.Л.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку письмового провадження рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа – ОСОБА_1 , про визнання неправомірними дій та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:
У жовтні 2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі – Позивач, ГУ ПФ в Черкаській області) звернулося до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі – Відповідач, ЦМУ) про:
- визнання неправомірними дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо винесення постанови про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн від 22.09.2020 року у виконавчому провадження № 62924810;
- скасування постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн від 22.09.2020 року у виконавчому провадження № 62924810.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено відповідальність боржника за невиконання судового рішення, а не за несвоєчасне його виконання, а тому, оскільки станом на 18.09.2020 року Відповідач був обізнаний про добровільне виконання Позивачем рішення суду у справі №580/980/20, то підстави для накладення штрафу були відсутні.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 (далі – Апелянт, ОСОБА_1 ) як особа, яка не брала участі у справі та яка вважає, що цим рішенням суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та обов`язки, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження було з`ясовано, що останнє закінчено у зв`язку з виконанням рішення суду, що встановлено в оскаржуваному рішенні суду від 12.11.2020 року у цій справі. Разом з тим, суд першої інстанції залишив поза увагою, що постанова про накладення на Позивача штрафу накладена правомірно, оскільки Відповідач правильно встановив, що резолютивна частині рішення суду у справі №580/980/20 виконана не була, позаяк ГУ ПФ в Черкаській області повторно відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії з підстав, необґрунтованість яких встановлена у рішенні суду у справі №580/980/20.
Після усунення визначених в ухвалі від 16.03.2021 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 14.04.2021 року, яке у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді-доповідача було відкладено на 26.04.2021 року.
У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ПФ в Черкаській області просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що оскільки рішення суду у справі №580/980/20 було виконано Позивачем добровільно, а державний виконавець не вчинив будь-яких дій, спрямованих на примусове виконання рішення, то постанова про накладення штрафу є необґрунтованою та правильно скасована судом першої інстанції.
Відзиву на апеляційну скаргу від Відповідача не надійшло.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.04.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання ГУ ПФ в Черкаській області про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.
Протокольною ухвалою від 26.04.2021 року залучено ОСОБА_1 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, оскільки рішення суду у справі щодо оскарження постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення, стягувачем за яким є ОСОБА_1 , може вплинути на права та обов`язки особи.
Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції – скасувати, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 29.04.2020 року у справі №580/980/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2020 року, позов задоволено частково – визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФ в Черкаській області в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов`язано ГУ ПФ в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 04.02.2019 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у судовому рішенні.
28.08.2020 року видано виконавчий лист у справі №580/980/20 (а.с. 32). 
Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 02.09.2020 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №62924810 (а.с. 39-40) на виконання указаного виконавчого листа.
Пунктом 2 даної постанови ГУ ПФ в Черкаській області повідомлено про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.
18.09.2020 року ГУ ПФ в Черкаській області на адресу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) направлено лист №2300-0802-5/46186 (вх. №4925 від 18.09.2020 року, а.с. 49-50), в якому повідомлено, що на виконання рішення суду у справі №580/980/20 Позивачем повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 04.12.2019 року, з урахуванням правової оцінки наданої судом в рішенні, та винесено рішення від 24.07.2020 року, протокол №232730005978 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років (а.с. 45-47).
22.09.2020 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено акт державного виконавця, в якому зафіксовано, що станом на 22.09.2020 року боржником рішення суду не виконано, законні вимоги державного виконавця щодо виконання рішення суду проігноровано (а.с. 51).
Крім того, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 22.09.2020 року прийнято постанову, якою відповідно до ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» на ГУ ПФ в Черкаській області накладено штраф в сумі 5  100,00 грн. за невиконання рішення суду (а.с. 52-53).
На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 3, 5, 26, 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» (далі – Закон), суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки про виконання рішення суду боржником повідомлено державного виконавця належним чином.
          З таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на таке.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі – Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення регламентовано положеннями статті 63 Закону, згідно частини 1 якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
У статті 75 Закону закріплено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передумовою для накладення на боржника штрафу за невиконання без поважних причин в установлений виконавцем строку рішення, що зобов`язує боржника вчинити дії, є встановлення виконавцем за наслідками перевірки, що проводиться наступного дня після спливу десятиденного терміну з дня отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, факту невиконання такого рішення без поважних причин, або після спливу встановленого у вимозі державного виконавця строку.
Як вбачається з матеріалів справи, однак було залишено поза увагою суду першої інстанції, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 29.04.2020 року у справі №580/980/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2020 року, було зобов`язано ГУ ПФ в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 04.02.2019 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у судовому рішенні.
У мотивувальній частині рішення суду було вказано, що оскільки спеціальний стаж роботи ОСОБА_1 станом на 11.10.2017 року (дату набрання чинності Законом України від 03.10.2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій»), який дає їй право на призначення пенсії за вислугу років як працівнику освіти становить 25 років 2 місяці 5 днів, то суд приходить до висновку, що на момент звернення до відповідача позивач мав право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України №1788-ХІІ.
Залишаючи без змін указане рішення суду, Шостий апеляційний адміністративний суд вказав, що спеціальний стаж роботи позивача, що становить 25 років 2 місяці 5 днів, дає їй право на призначення пенсії за вислугу років як працівнику освіти, незалежно від її віку.
При цьому, як було встановлено судами у справі №580/980/20, листом №2300-0302-8/519 від 28.01.2020 року відділ з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФ в Черкаській області повідомив ОСОБА_1 , що її страховий стаж становить 33 роки 6 днів, зокрема, спеціальний стаж станом на 10.10.2017 року складає 25 років 2 місяці 5 днів, що не дає право на призначення пенсії за вислугу років.
У свою чергу, матеріали справи №580/4466/20 свідчать, що на виконання рішення суду у справі №580/980/20 ГУ ПФ в Черкаській області було прийнято оформлене протоколом від 24.07.2020 року №232730005978 рішення про відмову у призначенні пенсії з аналогічних викладеним у листі від 28.01.2020 року №2300-0302-8/519, який був предметом судового оскарження, підстав (а.с. 9-11).
Таким чином, твердження суду першої інстанції про те, що рішення суду у справі №580/980/20 було виконано ГУ ПФ в Черкаській області добровільно, а відтак у головного державного виконавця були відсутні підставі для накладення штрафу на боржника, колегія суддів вважає помилковим, оскільки територіальним органом Пенсійного фонду України під час виконання рішення суду у справі №580/980/20 не була врахована правова оцінка, викладена у згаданому судовому рішенні.
У контексті наведеного судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.
Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. 
Отже, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». 
Колегія суддів зауважує, що з аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.
Відтак, основним призначенням стадії виконавчого провадження є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.
Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
З урахуванням наведеного судова колегія вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених ГУ ПФ в Черкаській області позовних вимог, позаяк наявні у матеріалах справи документи свідчать, що рішення суду у справі №580/980/20 з урахуванням змісту його резолютивної частини виконано Позивачем не було. При цьому жодних причин поважності його невиконання територіальним управлінням Пенсійного фонду України не вказано.
Відтак, з огляду на статус ГУ ПФ в Черкаській області як суб`єкта владних повноважень по відношенні до ОСОБА_1 як громадянина України, який за наслідками судового захисту вправі очікувати на своєчасне та у повному обсязі поновлення порушених прав з боку державних органів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність правових підстав як для скасування оскаржуваної постанови, так і для визнання протиправними дій, пов`язаних з її винесенням. 
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, зважаючи на встановлену вище відсутність правових підстав для скасування постанови про накладення штрафу з огляду на відсутність доказів виконання рішення суду у повному обсязі, судова колегія приходить до висновку про помилковість твердження Черкаського окружного адміністративного суду про обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при постановленні рішення порушено норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду – скасувати.
Відповідно до ч. ч. 1, 6, 11 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь зі сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того, заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 як третя особа у цій справі заперечувала проти заявлених позовних вимог ГУ ПФ в Черкаській області, то саме за рахунок бюджетних асигнувань останнього на її користь підлягає стягненню сума судового збору, сплачена за подання апеляційної скарги, у розмірі 3  153,00 грн.
Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 271, 272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити повністю.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року – скасувати.
Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, код ЄДРПОУ 21366538) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги, в сумі 3  153 (три тисячі сто п`ятдесят три) гривні 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

          
          Суддя-доповідач                                                                      А.Г. Степанюк 

Судді                                                                                            М.І. Кобаль

                                                                                                    І.О. Лічевецький

Повний текст постанови складено «26» квітня 2021 року.