Ухвала 
 
04 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 2-201/11
 
провадження № 61-6541ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,                 Черняк Ю. В., 
 
розглянув клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 02 вересня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року у справі за поданням державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визначення частки майна боржника у майні, яким він спільно володіє з іншими особами,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2017 року державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - державний виконавець                     ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області) звернувся до суду з поданням про визначення частки майна, що належить боржнику ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме квартири    АДРЕСА_1 для виконання виконавчого листа № 2-201, виданого 11 квітня 2011 року Личаківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ВТБ Банк» (далі - ПАТ КБ «ВТБ Банк») заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 249 762,13 доларів США, що на день розгляду справи за офіційним курсом Національного Банку України еквівалентно 9 912 738,28 грн, 1 700 грн судового збору та 250 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
 
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 02 вересня 2019 року подання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визначення частки майна боржника у майні, яким він спільно володіє з іншими особами задоволено.
Визначено належну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,                     1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , для виконання виконавчого листа № 2-201, виданого 11 квітня 2011 року  Личаківським районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ВТБ Банк» (далі - ПАТ КБ «ВТБ Банк») заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 249 762,13 доларів США, що на день розгляду справи за офіційним курсом Національного Банку України еквівалентно 9 912 738,28 грн, 1 700 грн судового збору та 250 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
 
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 10 квітня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 02 вересня 2019 року відмовлено.
У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 02 вересня 2019 року відмовлено.
 
Постановою Верховного Суду від 29 липня 2020 року касаційну скаргу             ОСОБА_1 задоволено.
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 10 квітня 2020 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття апеляційного провадження.
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 02 вересня 2019 року - без змін.
 
У квітні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 02 вересня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки згідно з поштовим штемпелем на конверті відправлена до Верховного Суду 16 квітня 2021 року.
 
Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                      від 11 травня 2021 року визнано наведені  ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними та запропоновано заявнику надати належні докази на підтвердження поважності причин пропуску строку. Касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
 
У наданий суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Судустрок заявник направила матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 травня 2021 року.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
У заяві про поновлення строку на касаційне оскарження  ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження судового рішення з посилання на те, що процесуальний строк пропущено з поважних причин, оскільки оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції вона отримала 19 березня 2021 року, що підтверджується наданими доказами.
 
Згідно із частиною першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження  ОСОБА_1 пропущено з поважних причин, його можливо поновити.
 
У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні подання державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він спільно володіє з іншими особами відмовити.
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Абзацом 4 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
 
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень  ОСОБА_1 зазначає те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували до спірних правовідносин положення статтей 370, 371 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Вважає, що оскаржувані судові рішення порушують її право та права інших співвласників, оскільки суди змінили право власності із спільної сумісної на спільну часткову, не виділивши частку в натурі. Вказує, що районним судом не досліджено матеріали виконавчого провадження. Звертає увагу на те, що договір поруки не підписувала та визнана потерпілою у кримінальній справі № 181-0027.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 подана у передбачений статтею 390 ЦПК України строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 6 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Ураховуючи наведене, касаційне провадження у цій справі слід відкрити.
 
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відкрити касаційне провадження у справі за поданням державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визначення частки майна боржника у майні, яким він спільно володіє з іншими особами, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 02 вересня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 лютого                  2021 року.
 
Витребувати з Личаківського районного суду м. Львова цивільну справу                      № 2-201/11.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк 
до 18 червня 2021 року. 
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         Р. А. Лідовець

                                                                                                                      І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк